Постанова  
Іменем України
 
30 червня 2021 року
м. Київ
справа № 211/7117/13-ц
провадження № 61-6812св19 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Тітова М. Ю.,
учасники справи:
позивач - відповідач - ОСОБА_1 ,
відповідач - позивач - ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 13 травня 2017 року у складі судді Бардіна О. С. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого                2019 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
19 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до                   ОСОБА_2 , в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила усунути їй перешкоди у володінні та користуванні домоволодінням АДРЕСА_1 шляхом вселення, заборонити відповідачу чи будь-яким особам будь-яким чином перешкоджати ОСОБА_1 проживати у домоволодінні; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн та всі витрати по справі; розподілити в натурі вказане домоволодіння між нею та відповідачем відповідно до першого варіанту розподілу, зазначеного у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 544 від 16.12.2014 року, виділивши відповідачу ОСОБА_2 у власність в натурі в будинку приміщення І, площею 5,0 м2; приміщення 1-1, площею 11,0 м2; приміщення 1-2, площею 12,0 м2; приміщення 1-3, площею 13,0 м2; приміщення 1-4, площею 4,9 м2; приміщення 1-5, площею 1,2 м2, які позначені на схемі зеленим кольором (квартира №1 ) та виділивши йому у власність в натурі наступні господарчі споруди: сарай «В», теплицю «Ж», сарай «З», навіс «К», частину огорожі №1, довжиною 18,85 м, залишивши у загальному користуванні: частину замощення «II», площею 24,16 м2 ; 1/2 частину воріт №2, виділивши їй у власність в натурі в будинку приміщення II, площею 4,3 м2; приміщення 1-7, площею 6,7 м2; приміщення 1-6, площею 11,5 м2; приміщення 1-8, площею 20,2 м2, які позначені на схемі синім кольором (квартира №2 ) та виділивши їй у власність в натурі наступні господарчі споруди: гараж літ. «Б», сарай літ. «Г», навіс «И», альтанку «Д», замощення «II», водоколонку «І», частину огорожі «№1, №3», залишивши в загальному користуванні: частину замощення «II», площею 24,16 м2; 1/2 частину воріт №2; виділити ОСОБА_2 у власність в натурі земельні ділянки по АДРЕСА_1 : під будівлями: 149,97 м2; під двором загального користування: 24,16 м2; під садом-городом: 325,87 м2, всього 500,0 м2, що відповідає ідеальній частці; виділити їй у власність в натурі наступні земельні ділянки по АДРЕСА_1 : під будівлями: 120,13 м2; під двором загального користування: 24,16 м2; під двором: 78,28м2; під садом-городом: 277,43 м2, всього 500,0 м2 , що відповідає ідеальній частці. Стягнути з неї на користь ОСОБА_2 57 834,00 грн компенсації за різницю у вартості ідеальних часток. Витрати з переобладнання будинку (закладення дверного пройому з приміщення 1-1 в приміщення 1-6, закладення дверного пройому з приміщення 1-1 в приміщення 1-8, улаштування дверного пройому з приміщення 1-6 в приміщення 1-8, проведення переобладнання електро- та газопостачання з установкою окремих лічильників) покласти на сторони в рівних частинах, заборонивши ОСОБА_2 чи будь-яким іншим особам чинити ОСОБА_1 та запрошеним нею особам здійснювати ремонті роботи в будинку.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, щорішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 11 жовтня 2012 року визнано за нею та ОСОБА_2 право власності за кожним по 1/2 частині на домоволодіння АДРЕСА_1 та вселено її до вказаного домоволодіння.
Це рішення було виконано державним виконавцем в примусовому порядку та                    24 травня 2013 року її було вселено до вказаного будинку, про що складено акт. Однак, з 24 травня 2013 року відповідач не надає їй можливості проживати в будинку, вигнав позивача, не надає ключі від домоволодіння, всілякими способами перешкоджає проживати в будинку.
У жовтні 2014 року ОСОБА_2 пред`явив зустрічний позов до ОСОБА_1 ,                      у якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь сплачені ним кошти за утримання майна (комунальні та інші послуги), що перебуває у спільній власності в сумі 24 707,50 грн; 30 000,00 грн від половини суми, на яку збільшилась вартість домоволодіння, та судовий збір.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 , будучи співвласником домоволодінням АДРЕСА_1 , починаючи з 2010 року не здійснює жодних витрат з його утримання та сплати комунальних послуг. Крім того, ним було проведено ремонті роботи, внаслідок чого вартість домоволодіння значно збільшилася.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 травня 2017 року, описку в якому виправлено ухвалою цього ж суду від 09 червня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у володінні та користуванні домоволодінням АДРЕСА_1 шляхом її вселення до домоволодіння АДРЕСА_1 .
Розподілено в натурі домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою між                      ОСОБА_1 та ОСОБА_2 згідно варіанту 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 544 від 16.12.2014 року.
Виділено ОСОБА_2 у власність в натурі в будинку АДРЕСА_1 : приміщення І, площею 5,0 м2; приміщення 1-1, площею 11,0 м2; приміщення 1-2, площею 12,0 м2; приміщення 1-3, площею 13,0 м2; приміщення 1-4, площею 4,9 м2; приміщення 1-5, площею 1,2 м2, які позначені на схемі зеленим кольором (квартира №1), вартістю 198 896,00 гривень; господарчі споруди: сарай «В», вартістю 27 281,00 гривня, теплицю «Ж», вартістю 14 630,00 гривень, сарай «З», вартістю 6887,00 гривень, навіс «К», вартістю 3722,00 гривні, частину огорожі №1, довжиною 18,85 м, вартістю 8211,00 гривень, всього загальною вартістю 265 303,00 гривні.
Виділено ОСОБА_1 у власність в натурі в будинку АДРЕСА_1 : приміщення II, площею 4,3 м2; приміщення 1-7, площею 6,7 м2; приміщення 1-6, площею 11,5 м2; приміщення 1-8, площею 20,2 м2, які позначені на схемі синім кольором (квартира №2), вартістю 215 089,00 гривень; господарчі споруди: гараж літ. «Б», вартістю 85843 гривні, сарай літ. «Г», вартістю 26008 гривень, навіс «И», вартістю 6170 гривень, альтанку «Д», вартістю 3080 гривень, замощення «II», вартістю 16199 гривень, водоколонку «І», вартістю 5208 гривень, частину огорожі «№1, №3», вартістю 17698 гривень, всього загальною вартістю 380971 гривня.
Залишено в загальному користуванні: частину замощення «II», площею 24,16 м2; 1/2 частину воріт №2.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію за різницю вартості виділених приміщень, господарчих споруд в сумі 57 834,00 грн.
Виділено ОСОБА_2 у власність в натурі земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1 під будівлями - 149,97 м2; під двором загального користування - 24,16 м2; під садом-городом - 325,87 м2, всього - 500,0 м2, що відповідає ідеальній частці.
Виділено ОСОБА_1 у власність в натурі земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1 під будівлями - 120,13 м2; під двором загального користування - 24,16 м2; під двором - 78,28 м2; під садом-городом - 277,43 м2, всього - 500,0 м2, що відповідає ідеальній частці.
Витрати з переобладнання будинку (закладення дверного пройому з приміщення 1-1 в приміщення 1-6, закладення дверного пройому з приміщення 1-1 в приміщення 1-8, улаштування дверного пройому з приміщення 1-6 в приміщення 1-8, проведення переобладнання електро- та газопостачання з установкою окремих лічильників) покладено на сторони в рівних частинах.
Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині в позові відмовлено.
У зустрічному позові ОСОБА_2 відмовлено.
Суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 чинить ОСОБА_1 перешкоди в проживанні в належній їй частині домоволодіння, тому вимоги щодо усунення останній перешкод у користуванні власністю шляхом вселення до зазначеного домоволодіння обґрунтовані. Вимоги ОСОБА_1 щодо розподілу в натурі домоволодіння та земельну ділянку згідно варіанту 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 544 від 16 грудня 2014 року визнав такими, що підлягають задоволенню, вимоги щодо стягнення моральної шкоди визнав необґрунтованими, так як позивач не довела факт заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.
Зустрічні вимоги ОСОБА_2 не обґрунтовані, оскільки ОСОБА_1 з 2009 року не проживає в будинку, що підтверджується доказами і не оспорюється                   ОСОБА_2 , а отже фактично не користується послугами з газопостачання, водопостачання, телефонного зв`язку та вивозу відходів, тому не несе обов`язок по сплаті витрат за вказаними комунальними послугами, оскільки ними фактично користувався ОСОБА_2 та його сім`я. ОСОБА_2 не доведено, що понесені ним витрати на придбання матеріалів для ремонту будинку є необхідними витратами на утримання та збереження спільного майна.
Суд дійшов висновку про відмову у стягненні витрат на правову допомогу за відсутністю документального підтвердження.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану адвокатом Амельчишиним О. В., залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції. Виходив з того, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 доведено позовні вимоги про створення їй перешкод у користуванні та розпорядженні 1/2 частиною належного на праві власності нерухомого майна та можливості виділу цієї частки в натурі та не доведеність позовних вимог ОСОБА_2 . Встановивши вартість домоволодіння та можливу вартість проведених ремонтних робіт у будинку, вивчивши запропоновані судовим експертом, який має спеціальні знання у технічній сфері, три варіанти поділу домоволодіння, дійшов обґрунтованого висновкуіз врахуванням розміру часток співвласників та технічної можливості поділу будинку відповідно до часток співвласників про можливість розподілу спірного домоволодіння за варіантом № 1 Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 544 від 16.12.2014 року, який максимально наближений до ідеальних часток сторін, передбачає найменші витрати по перебудуванню житлових приміщень і максимальну ізоляцію сторін.
Зазначив, що особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_5 , не є власником спірного домоволодіння та її право користування є похідним від прав її чоловіка, а тому вона не є особою, інтереси якої має враховувати суд при поділі спільного майна між його співвласниками. 
Вказав, що судове рішення першої інстанції ухвалено із врахуванням висновку Верховного Суду України, обрано варіант поділу будинку, який є найбільш наближеним до розміру їх часток у праві спільної часткової власності, згідно із запропонованими висновками експерта.
ОСОБА_2 , заперечуючи проти виділення ОСОБА_1 гаража, не ставить питання про обрання іншого варіанту розподілу домоволодіння та виділення саме йому частини, на якій розташований гараж.
Суд першої інстанції, встановивши дійсну вартість частини будинку, яка виділена ОСОБА_1 , та частину будинку, яка виділена ОСОБА_2 , правильно стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію за різницю вартості виділених приміщень, господарчих споруд.
При цьому зазначив, що земельна ділянка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1 га, яка була у рівних частках поділена між сторонами                                (по 500,0 м2 кожному), на праві приватної власності належить саме відповідачу ОСОБА_2 , а тому відхилив його доводи про порушення прав Криворізької міської ради.
При цьому апеляційний суд зазначив, що рішення суду переглядається в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки рішення суду в незадоволеній частині не оскаржується.
Короткий зміст вимог та доводи касаційної скарги
03 квітня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 , в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.
Оскільки рішення суду першої інстанції в незадоволеній частині позовних вимог  ОСОБА_1 не переглядалось апеляційним судом, в цій частині суд касаційної інстанції рішення не переглядає.
Касаційна скарга  ОСОБА_2 мотивована тим, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення в редакції Закону України від 18 березня 2004 року, а постанова апеляційного суду прийнята в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року                    № 2147-VІІІ, тому при оцінці законності та обґрунтованості процесуальних дій підлягають застосуванню норми обох редакцій ЦПК України щодо правильності оскаржених судових рішень;
справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду першої інстанції на підставі пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ). Суддя першої інстанції ОСОБА_6 був не об`єктивний та зацікавлений в результаті розгляду справи на користь позивача, що проявилось в обґрунтуванні судового рішення неналежним доказом - судовою будівельно-технічною експертизою від 16 грудня 2014 року № 544, яку за клопотанням відповідача визнано неправильною і призначено повторну судову будівельно-технічну експертизу. Вказує, що суддя Бардін О. С. мав заявити самовідвід, оскільки приймав участь у іншій справі між тими самими сторонами з того ж самого предмета спору. Підставою недовіри судді Бардіну О. С. є ухвала судді Бардіна О. С. від 25 серпня 2015 року про задоволення клопотання про відвід судді з підстав неупередженості та необ`єктивності, що свідчить про відсутність довіри до цього судді при його участі у справі з розгляду іншого спору між тими ж самими учасниками справи;
позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставні, оскільки позивач не набула право власності на Ѕ частину домоволодіння, так як не здійснила державну реєстрацію свого права власності на підставі рішення суду. Суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, здійснив розподіл земельної ділянки, які позивач ОСОБА_1 не заявляла;
не визначено коло осіб, які повинні були бути залучені до участі у справі на права та обов`язки яких вплине рішення суду, зокрема дружину відповідача - ОСОБА_5 , яка має право на проживання у спірному домоволодінні;
апеляційний суд всупереч норм процесуального права, переглянув судове рішення першої інстанції не в повному обсязі, хоча відповідач просив скасувати рішення суду в повному обсязі, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову;
суди не встановили фактичні обставини у справі, у порушення норм матеріального права та процесуального застосували висновок експерта, при цьому не з`ясували статус експертної установи та вимоги до висновків експерта. Вказує, що висновок експерта є неправильним та не відповідає фактичним обставинам справи. Висновки судів попередніх інстанцій суперечать висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 520/8073/16-ц, постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та витребувано справу із суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Позиція Верховного Суду
Колегія суддів відхиляє аргументи касаційної скарги з таких підстав.
Суди встановили, що рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2012 року, залишений без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2013 року, зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розділ майна, що нажито під час шлюбу, вселення в житлове помешкання задоволено. Розділено майно, набуте         ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за час шлюбу, визнано за ОСОБА_2 та за ОСОБА_1 право власності за кожним по 1/2 частині домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку А1, гаражу Б, сараїв В, Г, З, альтанки Д, душу Е, теплиці Ж, навісів И, К, водоколонки І, замощення ІІ, огорожі 1-3. Вселено ОСОБА_1 до домоволодіння АДРЕСА_1 .
Вказане рішення було виконано державним виконавцем в примусовому порядку та 24 травня 2013 року ОСОБА_1 було вселено до вказаного будинку, про що складено акт. 
Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 544 від 16 грудня                    2014 року, середньо ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_1 складає 646 274,00 грн. Вартість 1/2 частини домоволодіння - 323 137,00 гривень, вартість житлового будинку - 413 985,00 грн.
Експертом запропоновано 3 варіанти розподілу в натурі домоволодіння та порядку користування земельною ділянкою за вказаною адресою.
Вартість робіт по переплануванню домоволодіння для розподілу в натурі для кожного з варіантів розподілу станом на дату проведення експертизи, з врахуванням вартості матеріалів, виготовлення технічної документації, погодження та проведення комунікацій, необхідних для життєзабезпечення мешканців (електрична енергія, водопостачання та водовідведення, опалення, постачання газу і т.і.) - розрахувати неможливо, так як вартість переобладнання буде залежить від використаних матеріалів, обладнання та ринкових цін на момент проведення переобладнання.
Висновком № 31/16 будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи по цивільній справі № 211/7117/13-ц (2/211/22/16) враховуючи планувальне і конструктивне рішення житлового будинку «А-1», необхідність мінімізації переобладнань приміщень з урахуванням діючих державних будівельних норм, що пред`являються до житловим будинків запропоновано три варіанти розподілу житлового будинку і господарських споруд.
Ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_1 станом на жовтень 2016 року становить 460 672,00 грн.
Експертом зазначено, що матеріальні витрати по переобладнанню експертом не розглядалися внаслідок того, що невідомо які саме матеріали використовуватимуться, в які терміни та в який спосіб (господарський, підрядний або власними силами) виконуватимуться роботи.
Оскільки згідно до наданих варіантів розділу будинку приміщення, які обладнані комунікаціями, виділяються співвласникам нерівномірно до часток, тому в розрахунку розмірів компенсацій застосувалась поправка на наявність комунікацій (К), що згідно збірника УПВВ враховує інженерне обладнання: водопровід від зовнішніх мереж - 2,2%; каналізація в зовнішню мережу - 3,1%; газопостачання від зовнішніх мереж - 1,8%; опалення від місцевого котла - 6,9%; ванни (туалету) з газовими або електричними водонагрівачами - 3,1%. Дані поправки застосовуються експертом для врахування найбільш трудомістких та технічно затратних за об`ємами робіт переобладнання комунікацій.
При визначенні вартості частини будинку враховувались лише інженерні комунікації. Матеріальні витрати на переобладнання експертом не розглядались в зв`язку з вищезазначеним.
Вартість будівельних та інженерно-технічних робіт (з врахуванням вартості виготовлення необхідної технічної та дозвільної документації, підключення систем та введення частини будинку в експлуатацію), які необхідно провести для переобладнання частини будинку, в якій будуть відсутні окремі вхід, системи вентиляції, систем газо-, тепло-, водо-, енергопостачання та водовідведення, необхідних інженерних систем тощо в рамках судової експертизи не може бути ураховано, оскільки невідомо, які саме матеріали використовуватимуться, в які терміни і в який спосіб (господарський, підрядний або власними силами) виконуватимуться роботи, а визначення вартості технічної та дозвільної документації виходить за межі компетенції експертів будівельно-технічної галузі.
Вартість ремонтних робіт у будинку АДРЕСА_1 проведених в період часу з вересня 2010 року по теперішній час могла складати 49471,2 гривень.
ОСОБА_1 з 2009 року не проживає в будинку, що підтверджується як рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від  11 жовтня 2012 року і не заперечується ОСОБА_2 , а отже фактично не користується послугами з газопостачання, водопостачання, телефонного зв`язку та вивозу відходів.
Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 544 від 16.12.2014 р., середньоринкова розрахована вартість домоволодіння АДРЕСА_1 складає 646 274,00 грн. Вартість частки, виділеної ОСОБА_1 по першому варіанту складає 380 971,00 грн.
Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
У частинах першій, третій статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13 зроблено висновок, що «у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється зі спільної власності, у разі поділу спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників (стаття 367 ЦК України). Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).
У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі                             № 6-1443цс16 зазначено, що «оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно».
Встановивши, що перший варіант поділу спірного домоволодіння, запропонований                у  висновку судової будівельно-технічної експертизи № 544 від 16 грудня 2014 року є найбільш оптимальним, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, правильно здійснив розподіл спірного нерухомого майна за цим варіантом.
Доводи касаційної скарги про незаконність судових рішень в частині обрання зазначеного варіанту поділу колегія суддів відхиляє, оскільки ОСОБА_2 не вказує який, на його думку, варіант поділу мали обрати суди, виказуючи тим самим свою позицію, що він проти поділу спірного майна, яке є спільною власністю сторін, за будь-яким варіантом. Тому такий підхід до вирішення спору є неприйнятним.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Встановивши, що відповідачем чиняться перешкоди ОСОБА_1 у користування спірним житловим будинком, співвласником якого вона є, суди дійшли обґрунтованого висновку про усунення таких перешкод шляхом вселення позивачки у спірне житло.
Арґументи касаційної скарги про недоведеність факту чинення відповідачем перешкод позивачці у користуванні спірним будинком є неприйнятними, оскільки зводяться до переоцінки доказів, на що у суду касаційної інстанції відсутні відповідно до приписів частини першої статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на                07 лютого 2020 року) повноваження.  
Суди обґрунтовано вважали відсутніми підстави для задоволення зустрічного позову щодо відшкодування позивачкою понесених витрат на утримання будинку і його ремонт, оскільки вона з 2009 року не проживає в будинку і фактично не користується послугами з газопостачання, водопостачання, телефонного зв`язку та вивозу відходів, тому не несе обов`язок по сплаті витрат за вказаними комунальними послугами, оскільки ними фактично користувався ОСОБА_2 , та його сім`я. ОСОБА_2 не доведено, що понесені ним витрати на придбання матеріалів для ремонту будинку, є необхідними витратами на утримання та збереження спільного майна.
Твердження відповідача, що апеляційний суд всупереч норм процесуального права, переглянув судове рішення першої інстанції не в повному обсязі, зокрема, в частині зустрічного позову, спростовуються змістом оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, в якій мітяться висновки і мотиви прийнятого рішення в частині вимог зустрічного позову (а. с. 196 т. 1)
Доводи касаційної скарги про те, що суддя ОСОБА_6 приймав участь у іншій справі між тими самими сторонами з того ж самого предмета спору, у якій заявив самовідвід, тому не мав права розглядати цю справу, не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Відповідно до статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Відповідно до частини п'ятої статті 37 цього Кодексу суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасовано судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі.
Враховуючи вищенаведені норми процесуального права підстави для відводу (самовідводу) були відсутні, оскільки участь судді у вирішенні іншої справи з тими сторонами, не є перешкодою для участі цього ж судді у розгляді справи, що переглядається.
Відповідно до Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затверджена наказом Державного комітету статистики України                      08 грудня 2010 року № 491 (наказ втратив чинність на підставі Наказу Державної служби статистики № 56 від 11.04.2016 року) домоволодіння - житловий будинок                   з прилеглою до нього земельною ділянкою та належними йому господарськими спорудами та будівлями.
Доводи касаційної скарги, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, здійснивши розподіл земельної ділянки, які позивач ОСОБА_1 не заявляла, є безпідставними, оскільки згідно додаткової позовної заяви (а. с. 130-134 т. 1) ОСОБА_1 просила розподілити в натурі «домоволодіння» АДРЕСА_1 між сторонами і виділити їй конкретні земельні ділянки.
Позивач заявила позовні вимоги до ОСОБА_2 про розподіл домоволодіння, яке належить на праві власності сторонам, дружина відповідача - ОСОБА_5 не є власником спірного домоволодіння, а тому вона не є особою, інтереси якої має враховувати суд при поділі спільного майна між його співвласниками, про що суд апеляційної інстанції правильно зазначив, відхиляючи відповідні доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 .
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін. 
Керуючись статтями 400 та 410 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 13 травня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                               М. М. Русинчук
        Н. О. Антоненко
                                                                                                         М. Ю. Тітов