Номер провадження: 22-ц/813/5668/21 
Номер справи місцевого суду: 501/2464/18
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Ващенко  Л. Г.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2021 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:
головуючої – судді Ващенко Л.Г.
суддів – Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,
за участі секретаря – Бєляївої О.К.

з участю: представника ОСОБА_1 і представника ОСОБА_2 

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26 листопада 2019 року (одноособово суддя Петрюченко М.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, 

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА
(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції) 
29.08.2018 року ОСОБА_3 звернулась із позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, а саме, збільшення розміру аліментів, встановленого рішенням апеляційного суду на утримання дитини ОСОБА_4 до 7 000 гривень щомісячно та на особисте утримання позивачки до 4 000 гривень щомісячно до досягнення дитиною трьох років.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним.
Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний 31.10.2017 року. В шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сторін народилась донька ОСОБА_4 .
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.12.2016 року з відповідача на користь позивачки суд стягнув аліменти на утримання доньки в розмірі 4 000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття і на утримання дружини у розмірі 1 500 гривень до 29.01.2019 року, тобто до досягнення дитиною 3/х років. 
Позивачка, як на підставу зменшення стягнення аліментів посилається на те, що в рішенні апеляційного суду зазначалось, що відповідач навчається у МУ ім. О.І. Маринеско НУ «Одеська морська академія». Разом з тим, у вказаному рішенні встановлено, що ОСОБА_2 є моряком, працює за контрактами в іноземних компаніях, має стабільну заробітну плату. У лютому 2018 року відповідач отримав диплом МУ ім. О.І. Маринеско НУ «Одеська морська академія» та отримав підвищення заробітної плати, тобто матеріальний стан відповідача покращився.
Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила про задоволення позову.
Відповідач 29.11.2018 року надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову.
У судовому засіданні 26.11.2019 року представник позивачки позов підтримала, позивачка, відповідач і його представник не приймали участі у судовому засіданні 26.11.2019 року.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 26.11.2019 року позов задоволено частково. Суд збільшив розмір  аліментів шляхом щомісячного стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до 5 500 гривень щомісячно, починаючи з 29.08.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. З ОСОБА_2 на користь держави суд стягнув судовий збір у розмірі 704,80 гривень. Суд відмовив ОСОБА_3 у позові про збільшення розміру аліментів на її утримання до досягнення дитиною 3/х років.
(короткий зміст вимог апеляційної скарги)
Позивачка ОСОБА_3  не погодилась із рішенням суду від 26.11.2019 року і подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)
Апеляційна скарга ОСОБА_3 зазначає:
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції зазначив, що відповідно до довідки з УСП м. Чорноморська, ОСОБА_3 знаходилася на обліку в УСП та за період з січня 2016 року по липень 2018 року її дохід склав 25 000 грн. (а.с.18). Разом з тим, на підставі встановлених фактичних обставин, суд вважає, що розмір аліментів, який визначений у позові є занадто завищеним, а тому вимоги підлягають частковому задоволенню. Такий висновок суд зробив без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих доказів.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд першої інстанції не здійснив належне правосуддя, у судовому рішенні у достатній мірі не викладено мотиви, на якому вони базуються, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навивши обґрунтування своїх рішень (справи «Мала проти України»; «Серявін та інші проти України»; «Проніна проти України», «Суомінен проти Фінляндії»).
Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК 2004 року).
Підставою зменшення стягнення аліментів у рішенні апеляційного суду було зазначено, що відповідач навчається у МУ ім. О.І. Маринеско НУ «Одеська морська академія». Разом з тим, у зазначеному рішенні апеляційного суду встановлено, що ОСОБА_2 є моряком, працює на посаді Motormana за контрактами в іноземних компаніях. Відповідно пояснень представника ОСОБА_2 тривалість контракту 6 місяців +/- 1 місяць, що кореспондується зі змістом довідки від 08.06.2016 року № 11-06/2016 року, виданої ТОВ « Коламбія Шипменеджмент Україна». На цей час відповідач отримав у лютому 2018 року диплом МУ ім. О.І. Маринеско НУ «Одеська морська академія», а також отримав підвищення заробітної плати, тобто матеріальний стан відповідача покращився.
Свого житла апелянтка не має і вимушена на цей час проживати у квартирі, яка належить її родичам і її проживання у родичів не звільняє її обов`язку по оплаті комунальних послуг, якими вона та дочка користуються. ОСОБА_2 у вихованні дитини участі не приймає. З моменту народження дитини до цього часу відповідач бачив дитину 2 рази по 10 хвилин. Разом з тим неповнолітня донька сторін ОСОБА_5 потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби в навчанні, розвитку та іншому. У відповідача інших дітей, або осіб які перебувають на його утриманні не має.
Так в рішенні апеляційного суду Одеської області по справі № 501/2726/17 від 09.11.2018 року про зменшення розміру сплати аліментів, суд зазначив, що: Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч.2 cт. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо). Зазначені положення передбачають мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини. Позивачем ОСОБА_2 не доведено обставин на які він посилається у своїй апеляційній скарзі та які мали підтвердити той факт, що після винесення судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини погіршився стан його здоров`я, значно змінився його матеріальний чи сімейний стан, виникли інші обставини, які відіграють суттєву роль в житті позивача, та у відповідності із ст.192 С К України є підставою для зменшення розміру аліментів. Так, доводи суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 є студентом заочного відділення МУ ім. О.І. Маринеска Національного Університету «Одеська морська академія» спростовуються наявною у матеріалах справи копією диплома молодшого спеціаліста від 31.01.2018року (а.с. 143). Позивач ОСОБА_2 є молодою та працездатною людиною, будь - якими недугами не страждає, однак він не приймає належних зусиль для свого працевлаштування та отримання доходів для забезпечення своїх потреб та потреб своєї неповнолітньої доньки. Посиланні відповідача на довідки з центру зайнятості не спростовують того факту, що відповідач працює мотористом на суднах за кордоном, а навпаки, підтверджує дані обставини, там в матеріалах справи відповідач та позивач надали довідки з центру зайнятості (оригінали знаходиться у відповідача), так згідно з цими довідками відповідач перебуває у центрі зайнятості з жовтня 2017 року по березень 2018 рік, та з квітня по вересень 2018 року (тобто 6 місяців, як і раніше було встановлено судами) він працював за кордоном на суднах мотористом. Після повернення він (відповідач) знову стає на облік в центрі зайнятості у вересні 2018 року. Тобто наступний його рейс буде знову з березня 2019 року по вересень 2019 р.
Але суд першої інстанції чомусь посилається на принципи 6 Декларації прав дитини, проголошеної Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 р. яка передбачає, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння та повністю ігнорує саме права дитини, які зазначені у даної декларації.
Суд першої інстанції зазначає, що ОСОБА_3 знаходилась на обліку в УСП та за період з січня 2016 року по липень 2018 року її дохід склав 25 000 грн. (а.с.18), але це не є доходом в розумінні заробітної плати. Дані кошти є зі спеціальним призначенням, одноразова допомога при народженні дитини. Та 860 гривень на місяць, з огляду суду першої інстанції, є достатнього для проживання дитини та матері, поки батько дитини отримує заробітну плату у розмірі не менше як 1400 доларів США, що було встановлено неодноразово у судах, оскільки він підвищив кваліфікацію і отримує заробітну плату значно більшу, ніж отримував раніше.
Загальне правило щодо розподілу функцій сторін та суду у доказовій діяльності випливає із системного тлумачення положень ЦПК. Так, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12 ЦПК). Натомість роль суду зводиться до керування ходом судового процесу; роз`яснення у випадку необхідності учасникам судового процесу їхніх процесуальних прав та обов`язків, наслідків вчинення або не вчинення процесуальних дій, сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК (п.п. 1, 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК).
Суд,порушуючи принципи змагальності, допускає як доказ заштриховані документи, в яких відповідач приховує як свою заробітну плату, так и інші обставини справи (а.с. 206-212). Враховуючі, що у даній справи предметом розгляду є саме інтерес і права дитини та матері, яка у зв`язку з тим, що дитина є маленькою вимушена доглядати її сама, тим самим була позбавлена можливості працювати до оформлення дитини у садочок. В той час коли «батько» дитини продовжував вчитись, працювати, підвищувати свою кваліфікацію та спокійно спати, не приймати участь у вихованні, лікуванні дитини. Батько не виплачує аліменти, а суд першої інстанції вважає, що апелянтка дуже багато запросила від відповідача коштів на утримання дитини та дружини.
Відповідач свідомо ховається від своїх обов`язків як батько, крім того він приховує докази, на що суд першої інстанції теж уваги не звернув. При цьому суд першої інстанції проігнорував інтереси самої дитини та не взяв до уваги, що дитина, якій 3 роки знаходиться повністю на утримані матері, батько не проявляє жодного інтересу до дитини з моменту народження і не виконує обов`язки, які на нього покладені. 
(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)
Відзив представника відповідача ОСОБА_2 зазначає: 
Позивач стверджує, що ОСОБА_2 отримав підвищення заробітної плати у зв`язку з тим що отримав диплом МУ імені О.І. Маринеско і тому його матеріальний стан покращився, ці доводи апеляційної скарги є надуманими та безпідставними. 
По-перше, у ході довготривалого судового розгляду даної цивільної справи ОСОБА_2 неодноразово особисто приймав участь у судових засіданнях, що підтверджується журналом судових засідань. По-друге, в матеріалах справи містяться докази, які спростовують факт роботи відповідача за спеціальністю моторист в період з 02.10.2017 року по 01.03.2019 року, згідно інформації з Державної прикордонної служби України ( а.с.148). Відповідно до довідок з ДЗ центру зайнятості Савранської РЦЗ, а також відповіді на адвокатський запит про відсутність звернень відповідача щодо отримання кваліфікаційних документів на посаду механіка, тобто підвищення посади, відповідно можливості отримувати більшу заробітну плату в майбутньому, повністю спростовуються твердження позивачки про покращення матеріального стану ОСОБА_2 та можливості збільшувати розмір стягуваних аліментів на ОСОБА_3 та малолітню доньку.
Суду позивачкою наданий розрахунок (а.с.120), в якому зазначено, що в середньому витрати на дитину становлять 1 800 гривень на місяць. У ході судового розгляду на одному із засідань представник позивачки підтвердила, що до досягнення дитиною трьох років, а саме 29.01.2019 року, ОСОБА_3 працевлаштувалася на посаду вихователя у дитячому садочку м. Чорноморськ.
Матеріальне становище відповідача починаючи з 2016 року (момент пред`явлення первісного позову про стягнення аліментів) не покращилося, воно погіршилося, так як він більше ніж півтора роки не працював за фахом, а перебував за місцем проживання, що підтверджується довідкою з Центру зайнятості, копією трудової книжки та довідкою Державної прикордонної служби. Єдиний факт отримання диплома (документу) про повну вищу освіту не є підставою для збільшення розміру стягуваних з нього аліментів. Спростовують твердження покращення матеріального становища інші докази, що містяться в матеріалах справи та були досліджені судом та вищезазначені у відзиві. Відповідач проживає разом з батьками в с.Полянецьке Савранського району, власного житла не мав і не придбав за цей час.
Ухвалюючи рішення про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, ОСОБА_4 з 4 000 гривень до 5 500 гривень щомісячно, суд першої інстанції повністю врахував наявність диплому про вищу освіту та теоретичної можливості відповідача сплачувати вищевказані аліменти, які повною мірою задовольняють потреби дитини, так як ця сума (5 500 гривень) майже у три рази більша за 1 800 гривень, яку витрачає на доньку ОСОБА_3 , згідно наданого нею розрахунку (а.с.120).
У відповіді на відзив позивачка ОСОБА_3 зазначає: 
Відзив на апеляційну скаргу відповідач надав з порушенням строків, які встановлені в ухвалі від 17.01.2020 року. Представник відповідача не ставить передсудом питання що до поновлення строків на подання відзиву. Відтак позивач вважає, що даний відзив поданий з порушенням строків.
При розгляді судом першої інстанції відповідач весь час ухилявся від надання основного доказу, надав лише не засвідчену копію. За весь час розгляду справи з листопада 2018 року по листопад 2019 року відповідач прийняв участь лише у 3 засіданнях суду, на жодному засіданні суду не пояснив, чому він стає у центрі зайнятості кожні півроку та яким чином його «зайнятість» збігається з роботою на посаді МоШітпапа за контрактами в іноземних компаніях. Відповідно пояснень представника ОСОБА_2 тривалість контракту 6 місяців +/- 1 місяць, що кореспондується зі змістом довідки від 08.06.2016 року № 1 1-06/2016 року, виданої ТОВ « Коламбія Шипменеджмент Україна»
Відповідач неодноразово демонстрував свою не повагу до сторін по справі, так на виконання ухвали суду першої інстанції надав до суду старе посвідчення моряка і стверджував, що іншого у нього посвідчення моряка не має і не має закордонного паспорту Після отримання судом підтвердження, що у відповідача є і закордонний паспорт та нове посвідчення моряка серії НОМЕР_1 , відповідач надав закреслене посвідчення моряка серії НОМЕР_1 . 
Посилання апелянта на довідки з центру зайнятості не спростовують того факту, що відповідач працює мотористом на суднах за кордоном, а навпаки, підтверджує дані обставини, так до матеріалів справи відповідач та позивач надали довідки з центру зайнятості, так згідно з цими довідками відповідач перебуває у центрі зайнятості з жовтня 2017 року по березень 2018 рік, та з квітня по вересень 2018року (тобто 6 місяців, як і раніше було встановлено судами) він працював за кордоном на суднах мотористом. Після повернення відповідач знову стає на облік в цент зайнятості у вересні 2018 року. Тобто наступний його рейс був знову з березня 2019 року по вересень 2019 р. На даний час він знову знаходиться у рейсі за кордоном тому і не може виконати ухвалу суду.
На цей час відповідач знову веде себе недобросовісно, та зазначає що не може надати посвідчення моряка, відтак таку поведінку відповідача позивач розцінює, як визнання обставин які висловлені у позовній заяві та апеляційній скарги.
Щодо посилання представника відповідача, що дитина мало їсть і тому їй достатньо 1 800 гривень, позивачка зазначає, що дитина не тільки їсть, а ще потребує одягу, місця проживання, дитячого закладу, розваг. Не бажання батька гідно утримувати власну дочку, не приймати участь з моменту народження у вихованні та утриманні дитини, не є підставою для того щоб утримувати дитину на 1 800 гривень. У позивачки та дитини, також як у відповідача не має власного житла, вони також проживають у квартирі яка належить матері позивачки та іншим родичам. Але відповідач спить по ночам коли хворіє його дочка, свій час під час хвороби дитини не витрачає, ліки не купляє.
Позивач звернулась із позовом у період коли ще не працювала. Представник відповідача зазначає, що позивачка отримує кошти у розмірі 3 000 гривень та має можливість утримувати як себе так і їх спільну дочку, тому відповідач не повинен утримувати свої дочку гідно. Позивачка з моменту народження дитини перебувала у декретній відпустці та навчалась у Університеті, як і відповідач, але відповідач при цьому працював, а позивач доглядала за дитиною. На роботу позивач вийшла лише після того, як дитині виповнилось 3 роки, але дитина тільки почала відвідувати дитячій садочок та часто хворіє, оскільки звикає до нових умов при цьому позивачці приходиться брати лікарняні.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)
Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.
Позивачка ОСОБА_3 і відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 25.04.2015 року по 31.10.2017 року, який розірваний на підставі рішення суду. В шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_4 (а.с.5,6 т.1).
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.12.2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 щомісячно у розмірі 4 000 гривень до досягнення дитиною повноліття. Крім того, суд стягнув з відповідача на користь позивачки на її утримання щомісячно 1 500 гривень до досягнення дитиною 3/х років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7-12 т.1).
Відповідач ОСОБА_2 з 2013 року по 2018 роки був документований паспортом моряка НОМЕР_1 строком на п`ять років, строк дії якого продовжено до 15.08.2023 року. Згідно відомостей з Державної прикордонної служби України, відповідач ОСОБА_2 з 15.02.2016 року по 02.10.2017 року перетинав державний кордон України. 
У 2015-2017 роках ОСОБА_2 , як моряк, працював за контрактами в іноземних компаніях (а.с.7, 24-26, 30,31, 159, 164, 174, 175, 206-208 т.1).
Відповідач і його представник у суді першої інстанції не заперечували того, що у 2018 році відповідач отримав диплом МУ ім. О.І. Маринеско НУ «Одеська морська академія».
Постановою апеляційного суду Одеської області від 09.11.2018 року, ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні заяви про зменшення розміру аліментів (а.с.67,68 т.1).
Згідно довідки з УСП м. Чорноморська, позивачка ОСОБА_3 знаходилась на обліку в УСП і у період з січня 2016 року по липень 2018 року її доходи становили 25 000 гривень (а.с.18 т.1).
Відповідач ОСОБА_2 з 26.10.2000 року і станом на час розгляду справи у суді зареєстрований та проживає в с. Полянецьке Савранського району Одеської області (а.с.48 зворот,61,93 т.1).
Згідно довідок ДЗ центр зайнятості Савранського РЦЗ від 17.11.2017 року та від 21.11.2018 року, дохід ОСОБА_2 з 13 жовтня 2017 року по 31 жовтня 2017 року становив 0,00 гривень, а з 18 вересня 2018 року по 31 жовтня 2018 року становив 652,80 гривень (а.с.62, 63 т.1).
Згідно записів у трудовій книжці відповідача ОСОБА_2 , останній у серпні 2018 року працював охоронцем у ТОВ «Робінзон», а з 25.09.2018 року перебував на обліку у центрі зайнятості Савранської районної філії Одеського обласного центру зайнятості, де отримував виплати по безробіттю (а.с.85,86 т.1).
У 2018 році ТОВ «Коламбія Шипменджмент Україна» не надавало відповідачу ОСОБА_2 послуги з посередництва у працевлаштуванні за кордоном (а.с.105 т.1).
За розрахунками позивачки від 01.04.2019 року, витрати позивачки на дитину у 2018-2019 роках становили щомісячно від 1 650 гривень до 2 739 гривень (а.с.120 т.1).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно записів у паспорті моряка, в квітні 2019 року та січні 2020 року відповідач ОСОБА_2 працював за кордоном (а.с.41,42 т.2).
Між сторонами виникли правовідносини з обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання, а також з прав та обов`язків подружжя по утриманню, які регулюються нормами СК України.
(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)
Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково в частині збільшення розміру аліментів на утримання дитини до 5 500 гривень щомісячно виходив з розумної достатності та справедливості, а відмовляючи у позові про збільшення розміру аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною 3/х років виходив з того, що відсутні підстави для такого збільшення (а.с.217-223 т.1).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ст. 180 ч.1, 181 ч.ч.1-3 СК України).
При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ст. 182 СК України).
Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу (ст. 84 ч.ч.2,4,6 СК України).
Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України (ст. 192 ч.1 СК України).
Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Чинне законодавство передбачає мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, тоді, як максимальний розмір аліментів законом не встановлений, останній визначається судом з врахуванням, як потреби самої дитини, так і можливостей платника аліментів - матері або батька дитини.
Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі ( ст. ст. 183, 184 СК України).
Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій виникає за наявності у платника аліментів нерегулярного чи мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. 
Згідно із положеннями Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», з 01.07.2018 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлений у розмірі 1 944 гривень (50 %=972).
Збільшення розміру аліментів, у розумінні ст. 192 СК України, можливе у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів.
Станом на час звернення ОСОБА_3 із позовом до суду (29.08.2018 року), відповідач ОСОБА_2 працював охоронцем у ТОВ «Робінзон», а з 25.09.2018 року перебував на обліку у центрі зайнятості Савранської районної філії Одеського обласного центру зайнятості, де отримував виплати по безробіттю, зокрема з вересня 2018 року по жовтень 2018 року відповідач отримав 652,80 гривень (а.с.63-66 т.1).
Вказані обставини, які підтверджуються належними і допустимими доказами, позивачка не спростувала.
З огляду на викладене, оскільки матеріальне становище відповідача, як платника аліментів, станом на серпень 2018 року (час звернення із позовом до суду) не поліпшилось, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.
Відповідач погодився із висновками суду про збільшення розміру аліментів на утримання дитини до 5 500 гривень щомісячно.
Оскільки матеріальне становище відповідача станом на серпень 2018 року не поліпшилось, висновок суду про відмову позивачці у збільшенні розміру на її утримання до 4 000 гривень до досягнення дитиною 3/х років є правильним.
(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)
Доводи позивачки у скарзі, що: підставою зменшення стягнення аліментів у рішенні апеляційного суду було зазначено, що відповідач навчається у МУ ім. О.І. Маринеско НУ «Одеська морська академія»; відповідач є моряком і працює за контрактами в іноземних компаніях; у лютому 2018 року відповідач отримав диплом МУ ім. О.І. Маринеско НУ «Одеська морська академія», а також отримав підвищення заробітній плати, тобто матеріальний стан відповідача покращився; позивачка не має свого житла і вимушена проживати у квартирі своїх родичів та сплачувати комунальні послуги; відповідач ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні дитини; відповідач свідомо ховається від своїх обов`язків як батько, крім того приховує докази; суд проігнорував інтереси дитини та не взяв до уваги, що дитина, якій 3 роки знаходиться повністю на утримані матері, а батько не проявляє жодного інтересу до дитини з моменту народження і не виконує обов`язки, які на нього покладені, - до уваги не приймаються.
Розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України
З матеріалів справи вбачається, що відповідач з жовтня 2017 року і станом серпень 2018 року (час пред`явлення позову до суду) не працював за спеціальністю моряка. Згідно інформації, яка наявна у трудовій книжці відповідача, а також довідок ДЗ центру зайнятості Савранської РЦЗ, у серпні 2018 року відповідач працював охоронцем у ТОВ «Робінзон», а з серпня 2018 року став на облік у центрі зайнятості, де отримував допомогу по безробіттю.
Вказані обставини підтверджені належними та допустимими доказами, і, у встановленому законом порядку, не спростовані.
Та обставина, що у 2019 і 2020 роках відповідач перебував за кордоном, що вбачається з його паспорту моряка, не є підставою для задоволення позову у повному обсязі, оскільки вказані обставини виникли після звернення позивачки із позовом до суду.
Не є підставою для збільшення розміру аліментів і те, що у лютому 2018 року відповідач отримав диплом МУ ім. О.І. Маринеско НУ «Одеська морська академія», оскільки ці обставини не свідчать про матеріальне становище відповідача.
З огляду на положення ст. 192 СК України, позивачка, у встановленому законом порядку, може ставити питання про збільшення розміру аліментів з тих підстав, що у 2019 та 2020 роках відповідач, як моряк, перебував за кордоном і мав певні доходи в цей період.
Щодо доводів позивачки із посиланням на практику ЄСПЛ (рішення у справах «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації», «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України», «Мала проти України», «Суомінен проти Фінляндії») щодо вмотивованості рішення суду, прийняття аргументів і доводів сторони слід зазначити наступне.
Рішення суду, яке є предметом апеляційного оскарження, відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, містить обґрунтування на доводи позивачки і заперечення відповідача, узгоджується із судовою практикою при вирішенні спорів по збільшення розміру аліментів, ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи.
Доводи представника відповідача у відзиві на скаргу, що відсутні підстави і докази для збільшення розміру аліментів на утримання дитини до 7 000 гривень та на утримання позивачки до 4 000 гривень, прийняті до уваги і є підставою для залишення судового рішення без змін.
(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)
Суд першої інстанції, з врахуванням обставин справи і наданих доказів, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.
(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).
Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду – без змін.
СУДОВІ ВИТРАТИ
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).
З огляду на те, що позивачка, у встановленому законом порядку, звільнена від сплати судового збору, судові витрати відповідача можуть бути відшкодовані за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1, 375 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:        
Апеляційну ОСОБА_3 – залишити без задоволення.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26 листопада 2019 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і, відповідно до п 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню у касаційному порядку не підлягає. 
Повний текст постанови суду складено 23.06.2021 року. 

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков