ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 р. 	Справа № 520/13247/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.11.2020, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків  по справі № 520/13247/2020
за позовом               ОСОБА_1  
до              Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                      
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – відповідач), в якому просив суд:
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області по встановленню ОСОБА_1 пенсії в розмірі 70% грошового забезпечення за вислугу 26 років;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату, стягнути заборгованість пенсії в розмірі 95%  грошового забезпечення за вислугу 26 років у відповідності до ст. 13 Закону України №2262-XII, яка діяла на 02.02.2004, статтей 51, 64 Закону України №2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб",  Закону України №1283-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" від 07 серпня 1991 року, Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у  зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-ІІІ від 19.10.2000 та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою КМУ №159, починаючи з 01.01.2016, з урахуванням вже виплаченої пенсії;
- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати до суду в десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду (ст. 382 Кас України).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 року вказаний адміністративний позов задоволено частково.
Визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області по встановленню ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії в розмірі 70% грошового забезпечення за вислугу 26 років.
          Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківської області, провести ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_1 ) перерахунок та виплати пенсії в розмірі 78% грошового забезпечення за вислугу 26 років у відповідності до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", яка діяла на 02.02.2004, ст. 51, 64 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 07 серпня 1991 року, Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-111 від 19.10.2000 та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159, починаючи з 01 січня 2016 року, з урахуванням вже виплаченої пенсії.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, в частині відмови у задоволенні позову, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 року у справі №520/13247/2020 та прийняти постанову, якою задовольнити позов.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції чинній на час призначення позивачу пенсії та на даний час передбачено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і віднесені в установленому законом порядку до категорії 2,  розмір пенсії має бути 95 процентів. Зазначає, що законодавець не ставить розмір пенсії осіб які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в залежність від вислуги років. Також зазначає, що суд першої інстанції помилково відмовив у встановленні судового контролю.
Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги  не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , є пенсіонером органів внутрішніх справ України з 2 березня 2005 року, пенсія йому призначена відповідно до вимог Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” (пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 від 18.03.2005).
Відповідно до цього Закону норма, яка діяла на час виходу на пенсію позивача встановлювала основний розмір пенсії 78% грошового забезпечення при вислузі 26 років. Про це свідчить копія висновку від 18.03.2005 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, яку позивач отримав 24.09.2020 в ГУ ПФУ в Харківській області.
В квітні 2018 року відповідачем було перераховано пенсію позивача, та зменшено її розмір на 9% та встановивши її за розміром 70% грошового забезпечення при вислузі 26 років.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області, провести ОСОБА_1  перерахунок та виплати пенсії в розмірі 95% грошового забезпечення, суд першої інстанції виходив з того, що при перерахунку пенсії позивачу має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, пенсія позивача була призначена у розмірі 78% грошового забезпечення.
Відмовляючи  у встановленні судового контролю, суд першої інстанції виходив з того, що  встановлення судового контролю є правом суду, а не обов`язком, водночас, позивачем не наведено обставин, які б викликали у суду сумнів у тому, що відповідач може ухилятись від виконання судового рішення.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що згідно висновку про призначення пенсії від 18 березня 2005 року позивачу призначено пенсію у розмірі 78 % грошового забезпечення (а.с.12).
Статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) встановлено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: а)  особам  офіцерського  складу,  прапорщикам  і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та  військової  служби  за контрактом,  особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають  вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20  років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом   здоров`я   -   55  процентів  відповідних  сум  грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти  відповідних  сум  грошового  забезпечення; б)  особам  офіцерського  складу,  прапорщикам  і мічманам, військовослужбовцям надстрокової  служби  та  військової служби за контрактом,  особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають  загальний  трудовий  стаж  25 календарних років і більше, з яких  не  менше  12  років і 6 місяців становить військова служба, служба  в органах внутрішніх справ або служба в державній пожежній охороні (пункт "б" статті 12): за загальний трудовий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний рік стажу понад 25 років - один процент відповідних  сум  грошового  забезпечення (стаття 43); в) особам, зазначеним у пунктах "а" і "б"  цієї  статті,  які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи  під час проходження служби і віднесені до категорії 1,  розмір  пенсії за вислугу років збільшується на 10  процентів,  а  віднесеним  до категорій   2,   3   -   на   5   процентів    відповідних    сум грошового  забезпечення.
Загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів (ч. 2 ст. 13 вищевказаного Закону).
Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції, чинній на час призначення йому пенсії та на даний час передбачено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і віднесені в установленому законом порядку до категорії 2,  розмір пенсії має бути 95 процентів.
Колегією суддів встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, що підтверджується відповідним посвідченням (а.с.13).
При цьому, колегія суддів зазначає, що з аналізу змісту статті 13 вищевказаного Закону слідує, що частиною другою визначено обмеження розміру пенсії 90, 100, 95 відсотків у відповідності до певної категорії осіб. Частина друга статті 13 не містить приписів про встановлення особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 2, пенсії у розмірі 95 відсотків, а лише визначено граничний розмір пенсії, що не може перевищувати 95%.
Доводи позивача про те, що законодавець не ставить розмір пенсії осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в залежність від вислуги років, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ч. 2 ст. 13 визначає лише граничний розмір пенсії у відсотках для певних категорій осіб, а розмір пенсії обчислюється у відповідності до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
З 01.10.2011 року набрав чинності Закон України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи №3668-VI від 08.07.2011 року, підпунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень якого внесено зміни до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, зокрема у частині другій статті 13 цифри 90 замінено цифрами 80.
З 01.05.2014 року набрав чинності пункт 23 Розділу ІІ Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні №1166-VII від 27.03.2014 року, яким внесено зміни до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, а саме: у частині другій статті 13 цифри 80 замінено цифрами 70.
При цьому, колегія суддів зазначає, що внесені зміни до ч. 2 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 70% грошового забезпечення стосуються порядку призначення пенсії військовослужбовцям у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років та по інвалідності військовослужбовцям є стаття 63 Закону № 2262-ХІІ.
Отже при перерахунку пенсії відповідним категоріям осіб має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.
Аналогійний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 24.04.2018 р. у справа № 686/12623/17 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.10.2019 у зразковій справі №240/5401/18.
Позивачу призначено пенсію, виходячи з 78 % грошового забезпечення, а тому при здійсненні перерахунку пенсії відсоток грошового забезпечення має бути 78.
На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату, стягнути заборгованість пенсії в розмірі 95%  грошового забезпечення.
Щодо вимог позивача про встановлення судового контролю та доводів апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до  ч. 2  ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Згідно із ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Згідно із ч. ч. 2, 3  ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Проаналізувавши наведені положення Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, тобто, наділений правом. Тобто зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Позивачем не наведено обставин, які б викликали у суду сумнів у тому, що відповідач може ухилятись від виконання судового рішення.
Посилання позивача на те, що про можливість ухиляння відповідача від виконання рішення свідчить велика кількість зразкових справ розглянутих Верховним Судом у відповідності до яких дії Пенсійного фонду та Кабінету Міністрів України  з виплати пенсій у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визнані неправомірними, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначене не свідчить про ухилення відповідача від виконання рішення саме у цій справі.
У даному випадку колегія суддів не знаходить підстав для застосування приписів ст. 382 КАС України щодо встановлення судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду.
Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів їх не приймає з огляду на необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 року у справі №520/13247/2020 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 по справі №520/13247/2020  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    О.М. Мінаєва