ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2021 року	Львів	Справа № 380/157/21 пров. № А/857/5350/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Бруновської Н.В., Кузьмича С.М.,
при секретарі судового засідання:                     Омеляновській Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №380/157/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації про визнання протиправними бездіяльність та зобов`язання до вчинення дій (головуючий суддя першої інстанції – Мартинюк В.Я., місце ухвалення – м. Львів, дата складання повного тексту – 22.02.2021р.),-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації, в якому просить, з урахуванням уточнених позовних вимог:
визнати протиправною відмову у перерахунку та виплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2015, 2016, 2020 роки у розмірі, передбаченому статтею 12 Закону №3551-ХІІ, в редакції 25.12.1998 року;
зобов`язати здійснити перерахунок та виплату щорічної разової грошової до 5 травня за 2015, 2016, 2020 роки у розмірі, передбаченому статтею 12 Закону №3551-ХІІ, в редакції 25.12.1998 року, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України від 9 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації в частині вимог про визнання протиправною відмову у перерахунку та виплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2015, 2016 роки у розмірі, передбаченому статтею 12 Закону №3551-ХІІ, в редакції 25.12.1998 року; зобов`язання здійснити перерахунок та виплату щорічної разової грошової до 5 травня за 2015, 2016 роки у розмірі, передбаченому статтею 12 Закону №3551-ХІІ, в редакції 25.12.1998 року, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України від 9 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» залишено без розгляду.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права та невірним встановленням обставин у справі. Доводи апелянта зводяться до того, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та не взяв до уваги, що на момент виплати разової до 5 травня у 2016р., така виплата проводилася у березні-квітні 2016 року, а позивач в цей час знаходився у миротворчій місії ООН у Ліберії, а саме в період з 04.06.2015р. по 12.06.2016 року, тому не міг знати про порушення своїх прав. З урахуванням наведеного просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Відповідачем подано клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі. Згідно із ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Суд першої інстанції залишив позовну заяву без розгляду з тих підстав, що позивачем не надано належних доказів поважності пропуску строку звернення до адміністративного суду.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частиною другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
З аналізу вказаних норм слідує, що початком обчислення строку звернення до суду із адміністративним позовом вважається день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Зі змісту позовних вимог слідує, що позивач оскаржує бездіяльність відповідача по ненарахуванню та невиплаті йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій за період з 2015-2016 роки.
При цьому, у позовній заяві позивач зазначив, що фактично не погоджується із розміром уже виплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій за вказані роки.
Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.
Згідно з статтею 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.
З огляду на наведене, перебіг строку звернення особи до суду з позовною вимогою про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування щорічної разової допомоги в необхідному розмірі на підставі Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» необхідно обраховувати з 30 вересня відповідного поточного року.
Аналогічна позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 06.02.2018 у справі №607/7919/17, а саме, що 30 вересня поточного року - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж та, яка була йому нарахована.
Таким чином, про порушення своїх прав на отримання визначеної законом разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій за 2015-2016 рік, позивач повинен був дізнатися у 2015, 2016 році відповідно.
Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що він знаходився у миротворчій місії ООН у Ліберії  в період з 04.06.2015р. по 12.06.2016 року.
Однак, із вказаним адміністративний позовом до суду позивач звернувся лише у грудні 2020 року, пропустивши шестимісячний строк звернення до суду в частині позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2015-2016 роки. 
Доказів на обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом за період з червня 2016 року по дату звернення до суду у грудні 2020 позивачем суду не надано. 
З урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску не надано.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та  зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №380/157/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	С. М. Кузьмич 	
Повне судове рішення складено 22.04.2021р.