Справа № 308/7598/20

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
08 червня 2021 року м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі: 

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.
суддів: Джуги С.Д., Куштана Б.П.,
за участі секретаря: Микуляк Є.В.,
       за участі ОСОБА_1 , представників сторін – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Рутковського Сергія Васильовича, який діє в інтересах комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 лютого 2021 року, головуюча суддя Хамник М.М., та апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , який діє в інтересах комунального некомерційного підприємства «Закарпатський  протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради, надодаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 березня 2021 року, головуюча суддя Хамник М.М., у справі за позовом  ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради про визнання протиправними, скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення компенсації, пов`язаної із втратою середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:
          У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради про визнання протиправними, скасування наказів від 11.03.2020 № 63/К «Про звільнення», від 11.03.2020 № 64/К «Про прийом на роботу», від 25.05.2020 №129/К «Про продовження випробувального терміну лікарю-патологоанатому ПАВ ОСОБА_1 , від 25.05.2020 № 130/К «Про звільнення», просить поновити його на роботі на посаді лікаря-патологоанатома патолого-анатомічного відділу комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради та стягнути з комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради компенсацію, пов`язану із втратою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Свої вимоги мотивує тим, що 11.03.2020 подавав заяву керівництву установи про увільнення його від виконання обов`язків завідувача патолого-анатомічного відділення Закарпатського протипухлинного центру, однак, не мав наміру звільнятись із роботи, а лише від виконання обов`язків завідувача відділення. Однак, відповідач 11.03.2020 звільнив ОСОБА_1 з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), враховуючи заяву від 11.03.2020. З даним наказом його не було ознайомлено. Того ж дня було прийнято новий наказ про прийняття на посаду лікаря-патологоанатома патолого-анатомічного відділення Закарпатського протипухлинного центру, як виявилося з випробувальним терміном, з даним наказом знову ж таки його не було ознайомлено. Після повідомлення про наступне звільнення 25.05.2020 було вручено два накази: про продовження випробувального терміну (з 25.05.2020 по 28.05.2020) та про звільнення (з 25.05.2020). За період вимушеного прогулу просить виплати компенсацію.
Рішенням Ужгородського  міськрайонного суду Закарпатської області від 12 лютого 2021 року позов задоволено частково. 
Визнано незаконним та скасовано наказ комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради від 25.05.2020 №129/К «Про продовження випробувального терміну лікарю-патологоанатому».
Визнано незаконним та скасовано наказ комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради від 25.05.2020 №130/К «Про звільнення».
Поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря-патологоанатома ПАВ комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради з дня звільнення – з 26.05.2020.
Стягнуто з комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 154614,46грн.
Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
Стягнуто з комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради в дохід Державного бюджету України 2454,14грн. судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05 березня 2021 року заяву позивача про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково.
Стягнуто з комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради на користь ОСОБА_1  судові витрати на професійну (правничу) правову допомогу в розмірі 7333 (сім тисяч триста тридцять три гривні) грн.
        
Не погоджуючись з рішенням суду Рутковський С.В., який діє в інтересах комунального некомерційного підприємства «Закарпатського протипухлинного центру» Закарпатської обласної ради, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у цій частині позовних вимог. Додаткове рішення скасувати та відмовити в задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу. 
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.  
Заслухавши суддю-доповідача, позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія дійшла до наступного висновку.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 08 червня 2021 року прийнято  від  ОСОБА_1 відмову від частини позовних вимог, а саме від вимог про визнання протиправними і скасування наказів комунального некомерційного підприємства «Закарпатский протипухлинний центр» обласної ради: від 11 березня 2020 року за №63/К «Про звільнення» та від 11 березня 2020 року за 64/К «Про прийом на роботу», визнано нечинним в цій частині рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 лютого 2021 року та закрито провадження у цій частині у справі.

Судом встановлено, що 11.03.2020 року ОСОБА_1 подав заяву керівництву комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради про звільнення його від виконання обов`язків завідувача патолого-анатомічного відділення Закарпатського протипухлинного центру наступного змісту: «Прошу звільнити мене з завідування ПАВ з 11.03.2020». Дана заява стала підставою для прийняття відповідачем наказу від 11.03.2020 №63/К «Про звільнення». Позивач наполягає, що мав на увазі не звільнення з роботи за ст. 38 КЗпП, а звільнення від виконання обов`язків завідування ПАВ, фактичну зміну істотних умов праці та переведення на іншу посаду. Однак, роботодавець 11.03.2020 прийняв наказ № 63/К про звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача ПАВ за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України). Позивач вважає, що нормами ст. 38 КЗпП України передбачено попереднє двотижневе письмове попередження працівника про наступне звільнення за даною статтею. Оскільки заяви про розірвання трудового договору він не подавав, то вважає наказ про звільнення його з посади незаконним. 

    Того ж дня - 11.03.2020 року ОСОБА_1 подав заяву наступного змісту: «Прошу прийняти мене на роботу на посаду лікаря-патологоанатома ПАВ з 12.03.2020 року». Враховуючи дану заяву, роботодавцем було прийнято наказ від 11.03.2020 № 64/К «Про прийом на роботу», яким ОСОБА_1 прийнято на роботу на основну посаду лікаря-патологоанатома ПАВ на 1,0 ставку з 12.03.2020, встановлено випробувальний термін на 2 місяці та визначено інші умови щодо оплати, надбавки, умов праці працівника. Стосовно заяви про прийняття на роботу на посаду лікаря-патологоанатома ПАВ також вважає, що мав на увазі переведення, а не звільнення. З наказом про прийом на роботу, за твердженням позивача, його не було ознайомлено, а отже, вважає такий прийнятим з порушенням норм цивільного та трудового законодавства. Даною заявою, вважає, дав погодження на зміну істотних умов праці, однак, не погоджував встановлення та строку випробування у наказі від 11.03.2020 №64/К. Вважає встановлення строку випробування у наказі про прийом на роботу незаконним, зважаючи на наявність у нього 46-річного стажу роботи, а одностороннє рішення про випробування таким, що суперечить засадам свободи договору, встановлених цивільним законодавством. Також вважає, що наказом про прийом на роботу від 11.03.2020 не вирішено питання допуску до роботи, не призначено особу-керівника випробування, не витребувано звіт, не проведено вступний інструктаж, не ознайомлено з умовами праці, що у свою чергу свідчить про фіктивність та незаконність такого. 

  За результатами випробування після письмового попередження від 07.05.2020 №72 наказом комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради від 25.05.2020 №130/К «Про звільнення» ОСОБА_1 звільнено з посади лікаря-патологоанатома ПАВ 25.05.2020 на підставі ч.2 ст. 28 КЗпП України, п.11 ст. 40 КЗпП України. При цьому зазначено, що під час випробувального терміну ОСОБА_1 не було виконано імуногістохімічного аналізу пацієнтки Б. (акт б/н від 07.05.2020), що призвело до неможливості та затримки продовження лікування онкологічно хворої пацієнтки, приступив до роботи під час лікарняного листка (доповідна записка завідувача адміністрації закладу від 22.05.2020 та акт б/н від 22.05.2020), звертався із заявами до адміністрації закладу, які не відповідають дійсності, поводив себе неадекватно та по хамськи, проводив відео зйомку в приймальні директора без дозволу (доповідна записка секретаря від 25.05.2020). Щодо даних позовних вимог ОСОБА_1 зазначено, що випробування не було узгоджено з ним, заперечив щодо порушень ним строків при виконанні імуногістохімічного аналізу з урахуванням відповіді Міністерства охорони здоров`я, департаменту охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації, кафедри онкології та радіології факультету післядипломної освіти та до університетської підготовки УжНУ.
У даній справі правовідносини сторін пов`язані з реалізацією трудових відносин. Згідно зі ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст. 4 КЗпП України).

У апеляційній скарзі доводить відсутність підстав для висновків суду та застосованих судом норм матеріального права щодо: - пропуску строку для звільнення позивача через невідповідність займаній посаді за результатами випробування; -звільнення за порушення трудової дисципліни.

Основними доводами апелянта є:

- звільнення позивача відбулось «внаслідок невиконання функціональних обов`язків, ігнорування ним правил лікарської етики, неврівноваженої поведінки, чисельних рапортів лікарів та персоналу лікарні, тощо» (пунктуація збережена);

-        строк звільнення позивача, прийнятого на роботу з умовою випробування, роботодавцем дотриманий.

Однак, колегія суддів вважає, що відповідач не розрізняє зміст випробування як інституту відповідності працівника займаній посаді (саме через володіння професійними знаннями, вміннями та професійними навичками, необхідними для виконання певної роботи, функціональних обов`язків) з вимогами до працівника в частині трудової дисципліни, дотримання правил медичної етики. Випробування згідно із положеннями трудового законодавства встановлюється для перевірки відповідності роботі працівника, кваліфікаційні здібності якого роботодавцю є невідомими.

Разом з тим, позивач оскаржував як незаконне та неузгоджене з ним повторне прийняття його на роботу 12 березня 2020 року на умовах випробування, оскільки зміст наказу про прийняття саме на таких умовах йому до відома не доведений. Випробування для лікаря, який є лікарем-патологоанатомом вищої категорії із 47-річним стажем роботи, позбавлено будь-якого змісту. Таке рішення роботодавця суперечить засадам розумності і добросовісності. У цьому закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 працював понад 46 років, зокрема очолював патолого-анатомічний відділ з січня 1974 року. Тож роботодавцю був достеменно відомим рівень професійної підготовки позивача, його здібності та навіть професійні здобутки, за які ОСОБА_1 неодноразово відзначено як керівництвом підприємства, так і місцевим та центральним органами державної влади в галузі охорони здоров`я, грамотами та подяками, що фактично спростовують доводи апелянта про законність наказу від 11 березня 2020 року за №64/К «Про прийом на роботу» саме на умовах випробування.

В апеляційній скарзі представник відповідача як на підставу звільнення покликається на неетичну, «неврівноважену поведінку» ОСОБА_1 . Однак, такі факти не підтверджені належними доказами. Згідно з відомостями з трудової книжки, копію якої надано в матеріали справи (а.с.13-15 том І), позивач протягом 47 років роботи в одному закладі охорони здоров`я не притягався за порушення трудової дисципліни чи невиконання функціональних обов`язків до відповідальності. Має ряд заохочень та відзнак за досягнення у роботі.

Також згідно із функціональними обов`язками лікаря-патологоанатома (а.с.106 том І) позивач не працює з пацієнтами, а виконує лабораторні дослідження, тому покликання скаржника на порушення позивачем норм лікарської етики, сферою регулювання (предметом) якої є правовідносини взаємодії лікаря та хворого з метою повернення людині фізичного та психічного здоров`я, є надуманими, не підтвердженими жодними доказами.

В суді першої інстанції позивач вказував, що після одужання став до роботи 22 травня 2020 року. Так, перебуваючи на роботі у закладі 22 травня 2020 року, ОСОБА_1 писав та подавав керівнику закладу заяву, доповідну записку.

Законодавець у диспозиції норми частини третьої статті 27 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) не встановив залежність обрахування строку випробування від дати, вказаної у листку непрацездатності. Норма дає чітке посилання на дні, коли працівник фактично не працював. Позивач, як зазначено вище, приступив до роботи 22 травня 2020 року. Отже, 22 травня 2020 року відповідач, який встановив невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді, мав повідомити його про звільнення у іншу дату в порядку статей 27 та 28 КЗпП України і видати наказ про звільнення ОСОБА_1 .

Щодо виконання імуногістохімічного дослідження лікарем-патологоанатомом ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 з 12 березня 2020 року виконував обов`язки лікаря-
патологоанатома. Разом з тим, у патологоанатомічному відділенні КНП
«Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради        згідно з матеріалами справи працювали й інші лікарі-патологоанатоми. Відповідач не довів належними доказами, що дослідження операційного матеріалу хворої Б., про яке йдеться у спірному наказі відповідача від 25 травня 2020 року за №130 «Про звільнення», доручено саме позивачу. Натомість матеріали, витребувані судом і досліджені у судовому засіданні, доводять, що таке дослідження виконувалось іншим лікарем-патологоанатомом.

Позивач стверджує, що ним виконано вказане ОСОБА_4 , про що зазначено в доповідній записці, поданій 07 травня 2020 року в.о. директора закладу.

З метою доведення вказаного факту позивач клопотав у суді першої інстанції про витребування у відповідача журналів реєстрації направлень матеріалів дослідження до патологоанатомічного відділення.

Представник відповідача надав для огляду журнал реєстрації направлень матеріалів хворих, однак, не для імуногістохімічних досліджень, невиконання якого відповідач зазначив як підставу звільнення ОСОБА_1 , а для гістологічних досліджень, що є окремим видом лабораторних досліджень, і в протипухлинному центрі має окрему реєстрацію в окремому журналі.

Разом з тим, матеріали справи доводять, що нормативними актами та медико-технологічними документами зі стандартизації медичної допомоги не врегульовано процес виконання імуногістохімічних досліджень в патологоанатомічних відділеннях закладів охорони здоров`я, що зокрема стосується і строків їх виконання.

Таким чином, вимоги щодо недотримання строків виконання досліджень та персональної відповідальності лікаря-патологоанатома патологоанатомічного відділення КНП «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради Петросова О.В. не підтверджені відповідачем належними доказами.

Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення від 05 березня 2021 року у справі.

Апеляційна скарга на додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду у цій справі від 05 березня 2021 року мотивована тим, що заяву про стягнення з відповідача витрат позивача на правничу допомогу розглянуто судом без присутності відповідача, а також відсутністю такої заяви в матеріалах справи, відсутністю доказів понесених витрат, відсутністю розрахунку таких витрат, відсутністю такої вимоги в позовній заяві, Відповідачу про існування такої не відомо.

Заява про розподіл судових витрат на правничу допомогу була викладена усно в ході судового розгляду 11 лютого 2021 року, що зафіксовано технічним записом та протоколом судового засідання. Представником позивача було зазначено, що в строки, встановлені частиною восьмою статті 141 ЦПК України, будуть подані докази витрат Позивача на правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, - 15 лютого 2021 року суду було надано копії доказів витрат Позивача на правничу допомогу, копії вказаних доказів також надіслано на адресу Відповідача. Докази їх надсилання також подано до суду.

Розмір гонорару (фіксований) було встановлено Позивачем і адвокатом в протоколі погодження суми гонорару за професійну правничу допомогу від 01 липня 2020 року на підставі договору про надання професійної правничої допомоги 05 червня 2021 року.

Тому суд вважає, що позивачем дотримано вимог процесуального закону щодо порядку, строків подання доказів отримання правничої допомоги і витрат позивача на оплату такої допомоги.
Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги Рутковського Сергія Васильовича, який діє в інтересах комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради, залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 лютого 2021 року та додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повний текст постанови суду складено 14 червня 2021 року.

Головуючий 

Судді