ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/9997/20	Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М. 	
Провадження № 22-ц/817/480/21 	Доповідач - Шевчук Г.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Шевчук Г.М. 
суддів -  Гірський Б. О., Костів О. З., 
за участі: позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 607/9997/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2021 року, ухваленого суддею Сташків Н.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, -

В С Т А Н О В И В:        
               
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення 20 000 грн. моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. 
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 лютого 2020 року, яка набрала законної сили, відповідача звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження) на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Вказаний злочин стався за таких обставин: 07 липня 2017 року ОСОБА_2 , перебуваючи на території центрального ринку по вул. Живова, 9 у м. Тернополі, в ході словесного конфлікту з ОСОБА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно вкусив останнього за ліве вухо, чим спричинив йому рану лівої вушної раковини, яка за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень. Потерпілим у даному кримінальному провадженні визнано позивача, як особу, якій ОСОБА_2 завдав тілесних ушкоджень. Позивач є інвалідом війни 2-ї групи, відповідно відноситься до особливо вразливої категорії населення, яка потребує особливого захисту. Зважаючи на те, що відповідач, використовуючи фізичну перевагу, в присутності сторонніх осіб, публічно наніс позивачу тілесні ушкодження, ОСОБА_1 переніс особливі страждання., протягом двох тижнів терпів фізичний біль, змінився звичайний ритм життя, відчував тривогу, протягом тривалого часу мав почуття страху та непевності ,вимушений був брати участь у судових розглядах кримінального провадження, що постійно порушувало його звичайний ритм життя, з метою відновити справедливість. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов.
Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) гривень моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. У задоволені решти вимог відмовлено. Також цим рішенням стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 840,80 гривень судового збору. 
Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати, оскільки воно не відповідає нормам матеріального та процесуального права, постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовільнити повністю, стягнувши з відповідача 20 000 грн. моральної шкоди, завданої вчиненим кримінальним правопорушення.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд не повній мірі врахував усі обставини, які мають істотне значення для визначення розміру отриманої моральної шкоди. Поза увагою суду залишились те, що кримінальне правопорушення відповідач вчинив відносно інваліда війни 2-ї групи, який відноситься до особливо вразливої категорії населення і потребує особливого захисту.
Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Інші учасники справи в судове засіданні не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.
Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що протиправними діями відповідача, якими було спричинено легке тілесне ушкодження, яке пов`язано з короткочасним розладом нормального життя позивача, нервової напруги та переживань, втрати часу на відновлення порушеного права, ураховуючи отримання за наслідками позивачем легких тілесних ушкоджень, суд із врахуванням принципів розумності та справедливості дійшов висновку, що відповідачем має бути відшкодовано на користь позивача моральну шкоду в розмірі 2 000, 00 грн., що є співмірним із характером та ступенем завданих тілесних ушкоджень.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції. 
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
З матеріалів справи вбачається, що 07 липня 2017 року ОСОБА_2 , перебуваючи на території центрального ринку міста Тернополя по вул. Живова,9, в ході словесного конфлікту із ОСОБА_1 вкусив останнього за ліву вушну раковину, чим спричинив йому рану лівої вушної раковини, яка ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень.
За даним фактом було відкрито кримінальне провадження № 12017210010002270 від 07 липня 2017 року за ч. 1 ст. 125 КК України, яке ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/11393/18 від 24 лютого 2020 року закрито на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.
Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначено положеннями частини першої статті 1167 ЦК України, за змістом яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою яка її завдала.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
До загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Таким чином, задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів та всебічно встановлених обставин, дійшов обґрунтованого висновку про те, що внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, яка виразилася у відчутті ним фізичного болю, нервової напруги та переживань, а також необхідності відновлювати попередній стан здоров`я, при цьому суд також виходив з того, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/11393/18 від 24 лютого 2020 року про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_2 встановлено обставини щодо нанесення відповідачем позивачу легких тілесних ушкоджень
З огляду на це, при вирішенні питання про розмір завданої моральної шкоди, місцевий суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, врахував ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, спричинених позивачу які відносяться до легких, також належним чином врахував обставини справи та перевірив їх доказами у їх взаємозв`язку та сукупності, тому дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 2 000 грн. моральної шкоди, що відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань позивача.
За своїм змістом доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів, необхідності їх переоцінити у тому контексті, як їх розуміє позивач, однак ці доводи та обставини були предметом дослідження та оцінки місцевого суду, який їх обґрунтовано спростував, вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.
Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
ОСОБА_1 не надав суду доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди у розмірі 20000 грн.
При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що хоча заподіяння відповідачем позивачу легких тілесних ушкоджень і вплинуло на звичний спосіб життя останнього, спричинило певні незручності, викликані необхідністю витрачати додаткові зусилля, спрямовані на відновлення здоров`я, однак тяжких вимушених змін у життєвих стосунках позивача не відбулося, і доказів про таке позивачем надано не було.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, не встановлено. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи та ухваленні оскаржуваного рішення були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 
Повний текст постанови виготовлений 11 травня 2021 року.

Головуючий 
Судді