ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 915/642/20	
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі:
Головуючого судді: Головея В.М.
Суддів: Принцевської Н.М., Савицький Я.Ф., 

секретар судового засідання Лінник І.А., 

за участю представників сторін: 
від позивача  -  не з`явився, 
від відповідача -  не з`явився, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Запорізькій області 
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.01.2021 (суддя Коваль С.М.)
за позовом Служби автомобільних доріг у Запорізькій області
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південьтрансбуд»
про стягнення 875 230,47 грн., -

ВСТАНОВИЛА: 

В травні 2020 року Служба автомобільних доріг у Запорізькій області (далі – Служба, позивач) звернулось до Господарського суду Миколаївської області із позовом до ТОВ «Південьтрансбуд» (далі – Товариство,  відповідач) про стягнення збитків у розмірі 875  203, 47 грн. 
Позов обґрунтований тим, що відповідно до договору відповідального зберігання від 19.12.2012  позивач передав відповідачу на відповідальне зберігання металоконструкції опалубки. На виконання наказу від 18.12.2018, спеціалістами відділу капітального будівництва Служби було проведено інвентаризацію майна. Під час  проведення обстеження встановлено, що фактично на будівельному майданчику №1 (Крива Бухта) наявні металоконструкції опалубки загальною вагою 14,949 т з 126,676т, решта мателоконструкцій загальною вагою 111, 727т відсутні. Вартість відсутніх металоконструкцій опалубки становить 875  230,47 грн. у  цінах 2012 року.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 25.01.2021 у задоволенні позову відмовлено. 
Рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено втрату відповідачем  майна. Крім цього, позивач належними та допустимими доказами не довів суду, що відповідачем завдано збитки майну Служби автомобільних доріг, розмір цих збитків, отже, не доведена вина відповідача в заподіянні збитків.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, Служба  звернулась до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити в поновному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що обставини щодо втрати металоконструкцій зі своєї вини Товариство підтвердило у листі від 24.06.2019 №4
На думку скаржника, порушення відповідачем умов договору відповідального зберігання в частині збереження переданого йому Службою майна, його втрати, ненадання належних та допустимих доказів, які б спростовували таке порушення, наявність всіх необхідних складових для настання цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення збитків вказує на обґрунтованість вимог позивача. 
13.04.2021 до суду від Служби надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому крім іншого зазначено, що позивач заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. 
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. 
Представник відповідача в судове засідання 21.04.2021 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час і місце розгляду справи, про поважні причини неявки суд не повідомив та правами, наданими ст. ст. 42, 46 ГПК України, не скористався. 
Проте, така неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду скарги, оскільки, явка представників сторін не визнавалась обов`язковою, а матеріали справи дають можливість розглянути скаргу по суті. 
Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на те, що всі сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні та клопотання Служби про можливість розгляду справи без їх участі,  колегія суддів апеляційної інстанції прийшла висновку про можливість розгляд справи за відсутності представників сторін. 
          Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
          Як вбачається з матеріалів справи, 19.12.2012 року між Службою автомобільних доріг в Запорізькій області (Поклажодавець) та ТОВ «Південьтрансбуд»  (Зберігач) укладено договір відповідального зберігання №900 AM-12, за умовами якого поклажодавець передав, а зберігач прийняв  на відповідальне зберігання металоконструкції консольної навісної опалубки та технологічних опор для бетонування плати проїжджій частині. Адреса зберігання: споруда №14, будівельний майданчик  ТОВ «Південьтрансбуд» (п.п. 1.1., 1.2. Договору). 
На виконання умов вказаного договору Служба передала, а Товариство прийняло на відповідальне зберігання  товар відповідно до актів приймання-передачі № 1 від 20.12.2012 у кількості 51, 656т, №2 від 20.12.2012 у кількості 33,721т, № 4 від 1.01.2013 у кількості 15,306т, №5 від 25.04.2013 у кількості 30, 49405т, № 6 від 26.12.2013 у кількості 31, 629, №7 від 16.12.2013 у кількості 27,128т, № 10 від 20.12.2016 у кількості 6,564т.
07.02.2019 та 25.03.2019 позивач направив на адресу відповідача листи в яких зазначив, що на виконання наказу від 18.12.2018 №190 «Про проведення інвентаризації автомобільних доріг…», спеціалістами відділу капітального будівництва було проведено інвентаризацію (обстеження та облік) майна на відповідальному зберіганні у підрядної організації ТОВ «Південьтрансбуд». 
Під час проведення обстеження встановлено, що фактично на будівельному майданчику №1 (Крива бухта) на відповідному зберіганні знаходиться частина металоконструкцій опалубки загальною вагою – 14,949т, решта металоконструкцій опалубки загальною вагою – 111,727т, відсутні,  вартість останніх  становить 1  418  134,67 (з ПДВ) у цінах 2012 року.  
Відповідач листами від 08.05.2019, вих№31 та 24.06.2019 за вих. №41 повідомив позивача, що Товариство поверне металоконструкції консольної навісної опалубки та трубних риштувань для подальшого зберігання в Кривій Бухті тільки при умові прийому Службою згідно акту приймання-передачі вищевказаних металоконструкцій з відповідного зберігання у Товариства. 
У зв`язку з тим, що відповідач так і не повернув позивачу відповідне майно, Служба звернулась до суду із позовом про стягнення збитків. 
Загальні положення про зберігання врегульовано главою 66 ЦК України.
Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
Згідно зі ст. 949 ЦК України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.
За ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата збитків.
Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
За змістом ст. ст. 224, 225 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.
Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною, матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов`язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема у вигляді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки боржника, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини боржника. За відсутності хоча б однієї із названих умов цивільно-правова відповідальність у виді відшкодування майнової шкоди не настає.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач не заперечує проти повернення позивачу  майна, яка знаходиться у Товариства за договором зберігання, з урахуванням частково повернутого майна, за актами приймання передачі.      
Врахувавши вказане, з урахуванням правильного застосуванням норм матеріального і процесуального права, господарський дійшов правомірного висновку про те, що позивачем відповідно до вимог ст. 74 ГПК України не було доведено в діях відповідача складу цивільного правопорушення (зокрема, його протиправної поведінки, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини), а отже відсутні підстави для стягнення з відповідача 875  230,47 грн.  збитків.
Судова колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що втрати металоконструкцій зі своєї вини Товариство підтвердило у листі від 24.06.2019 №4, оскільки  в матеріалах справи відсутній лист з таким номером. Однак в матеріалах справи є лист від 24.06.2019 за № 41 в якому відповідач повідомив позивача, що поверне металоконструкції консольної навісної опалубки та трубних риштувань, при умові прийому Службою згідно акту приймання-передачі вищевказаних металоконструкцій з відповідного зберігання у Товариства. 
Інші, наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи, спростовані  матеріалами справи, не доводять помилковість висновків місцевого суду, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.
Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги необхідно покласти на скаржника відповідно до положень ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України,  колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Миколаївської   області від 25.01.2021 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом строку, який обчислюються відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 22.04.2021.

Головуючий суддя:                                                            Головей В.М.

Судді:                                                                                Принцевська Н.М.

                                                                                                     Савицький Я.Ф.