Головуючий І інстанції: С.С. Сич

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 р. 	Справа № 440/1351/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Бершова Г.Є.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 19.03.2021, м. Полтава,  по справі № 440/1351/21
за позовом               ОСОБА_1  
до              Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми)                     
про визнання дій неправомірними та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), у якій просить:
- визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Кучик Аліни Юріївни по винесенню постанови про стягнення виконавчого збору № 56092072 від  22.10.2020;
- скасувати постанову про стягнення виконавчого збору № 56092072 від 22.10.2020, винесену старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Кучик Аліною Юріївною.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року визнано неповажними підстави, вказані позивачем у клопотанні про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду: заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів на їх підтвердження;  документа про сплату судового збору в розмірі 908 грн.; належним чином засвідчених копій доказів, доданих до позовної заяви в обґрунтування позовних вимог, в тому числі, засвідчених учасником справи своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення, у разі знаходження у нього оригіналів доказів; оригіналу або засвідченої в порядку, встановленому чинним законодавством, копії оспорюваної постанови про стягнення виконавчого збору від 22.10.2020 ВП №56092072.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19.03.2021 визнано неповажними підстави, вказані позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду від 16 березня 2021 року та позовну заяву повернуто позивачеві.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 19.03.2021 залишити без змін.
На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, ухвалу суду першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для поновлення строку, зазначені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду від 16 березня 2021 року, не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду та подані позивачем з пропуском десятиденного строку, встановленого ухвалою суду від 01 березня 2021 року.
Колегія суддів погоджується із такою ухвалою суду першої інстанції з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 16 листопада 2020 року ОСОБА_1 звертався до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), у якій просив: визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Кучик Аліни Юріївни по винесенню постанови про відкриття провадження №63447067 від 03.11.2020; скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №63447067 від 03.11.2020 винесену старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Кучик Аліною Вікторівною.
          Вказану позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі №440/6643/20, за результатами розгляду вказаної справи винесено рішення від 28 грудня 2020 року.
Позивач зазначає, що про оскаржувану постанову позивач дізнався лише після ознайомлення  представника ОСОБА_1  з матеріалами   справи №440/6643/20 -  28 грудня 2020 року, на підтвердження чого  позивачем додано до заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду  копію заяви представника позивача  про ознайомлення з матеріалами справи від 24.12.2020.
          Водночас, колегією суддів встановлено, що  предметом оскарження  у справі    №440/6643/20  були   дії старшого державного виконавця по винесенню постанови про відкриття провадження №63447067 від 03.11.2020 та постанова про відкриття виконавчого провадження №63447067 від 03.11.2020 з виконання постанови №56092072,  винесеної   22.10.2020 про стягнення виконавчого збору у розмірі 3 198,82 доларів США,   тобто з виконання постанови, яку  позивач оскаржує  у даній справі та дії щодо винесення якої позивач оскаржує у даній справі.
          Позивачем у заяві від 16.03.2021 зазначено, що у листопаді 2020 року ним було вжито заходи щодо оскарження наявної у нього постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.11.2020, копія якої була йому вручена і з текстом якої позивач ознайомився.
          Також пунктом 3  постанови державного виконавця від 22.10.2020 ВП №56092072 про повернення виконавчого документа стягувачу, яка надіслана позивачу разом із супровідним листом  Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 22.10.2020 №95093 та додана позивачем до позовної заяви, постановлено вивести в окреме провадження постанову про стягнення виконавчого збору від 22.10.2020, тобто постанову, яку позивач оскаржує у даній справі №440/1351/21. 
Таким чином,  станом на час звернення до суду з позовом у справі №440/6643/20,   позивачу було відомо про винесення державним виконавцем  постанови про стягнення виконавчого збору  від 22 жовтня 2020 року ВП № 56092072. 
04 січня 2021 року   ОСОБА_1 вперше звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), у якій просив: визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Кучик Аліни Юріївни по винесенню постанови про стягнення виконавчого збору № 56092072 від 22.10.2020; скасувати Постанову про стягнення виконавчого збору № 56092072 від 22.10.2020 винесену старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Кучик Аліною Юріївною.
          Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року у справі №440/58/21 (суддя Ясиновський І.Г.) позовну заяву ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про визнання дій неправомірними та скасування постанови залишено без руху. Встановлено позивачу строк на усунення недоліків десять днів з дня вручення копії даної ухвали та роз`яснено, що неусунення недоліків у встановлений судом строк є підставою для повернення позовної заяви. Зазначено, що недоліки необхідно усунути шляхом надання до суду: належних доказів дотримання позивачем строку звернення до суду з даною позовною заявою або заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням в ній інших обґрунтованих підстав поважності пропуску такого строку для його поновлення; оригіналу платіжного документу про сплату судового збору в розмірі 2269,26 грн (за реквізитами: Номер рахунку - UA 588999980313101206084016712; Код за ЄДРПОУ – 37959255; Отримувач - ГУК у Полт.обл/тг м. Полтава/22030101; Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); Призначення платежу : Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Полтавський окружний адміністративний суд) або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. 
          Однією з підстав для залишення позовної заяви без руху у справі №440/58/21 було подання ОСОБА_1  позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.
          Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року у справі №440/58/21 позовну заяву ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання дій неправомірними та скасування постанови  повернуто позивачеві у зв`язку з не усуненням позивачем недоліків позовної заяви.
Позивач вдруге  звернувся до адміністративного суду з  позовною заявою  22 лютого 2021 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції.
          Отже,   позивачем пропущено десятиденний строк  звернення до адміністративного суду з даним позовом, встановлений статтею 287  Кодексу адміністративного судочинства України.
          В обґрунтування заяви  про поновлення строку звернення до адміністративного суду позивачем зазначено, що станом на 16 листопада 2020 року оскаржувана постанова не вручалася  позивачу, з матеріалами виконавчого провадження позивач не міг ознайомитися через запровадження карантинних обмежень, 04.01.2021 позивач вперше  звернувся до суду з аналогічним позовом  у справі №440/58/21. Вказує, що висновки, викладені в ухвалі суду про повернення позовної заяви у справі №440/58/21,  не відповідають фактичним обставинам, оскільки всупереч змісту  ухвали суду від 01.02.2021 у справі №440/58/21,   ОСОБА_1  не отримував  ухвалу суду від 11.01.2021 у справі №440/58/21  про залишення позовної заяви без руху, а тому не міг усунути недоліки позовної заяви. Крім того, посилається на те, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду.
          Законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
          Тобто, встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
          Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення у справі “Перетяка та Шереметьев проти України” (Peretyaka And Sheremetyev v. Ukraine) від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, § 33).
          Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Процесуальний кодекс установлює обмеження щодо відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
          Частиною 1 статті 121  Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Критеріями оцінки причин поважності пропуску строку звернення до суду є: 1) обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк (є причиною); 2) обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла або тривала протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
          Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
          Отже, поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.
          Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлено Верховним Судом складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 04.10.2019 у справі №820/4188/18.
          Зважаючи на вищевикладене, доводи позивача про те, що станом на 16 листопада 2020 року оскаржувана постанова не вручалася  позивачу   не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду в даній справі, оскільки відсутність у особи оскаржуваного рішення не є перешкодою для звернення до суду з позовною заявою про оскарження постанови, про яку було відомо позивачу.
          Так, частиною 7  статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України  передбачено, що до заяви про визнання індивідуального акта протиправним чи адміністративного договору недійсним додається також оригінал або копія оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребування.
          Таким чином, відсутність у особи оспорюваного акта саме по собі не  є перешкодою для звернення до суду з позовом про його оскарження, оскільки за клопотанням позивача таке рішення може бути витребувано судом.
          Крім того, позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що він звертався до державного виконавця чи органу державної виконавчої служби для реалізації свого права, як сторони виконавчого провадження, для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження (доказів подання заяви про ознайомлення з матеріалами справи або надіслання такої заяви засобами зв`язку), тому колегія суддів не приймає до уваги  доводи позивача про неможливість  ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження.
          Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що незнання  про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не можуть розглядатися судом як поважна причина пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, оскільки є результатом суб`єктивних дій самого позивача, а не об`єктивно існуючими обставинами, що перешкоджають йому вчасно реалізувати своє право на судовий захист.
          Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом  у постанові від 30.08.2018 в адміністративній справі № 813/2897/16.    
          Стосовно доводів позивача про те, що  він  04.01.2021  звертався до суду з аналогічним позовом  у справі №440/58/21, колегія зазначає наступне.
Колегією суддів встановлено, що 04 січня 2021 року   ОСОБА_1  звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з аналогічним позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), про: визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Кучик Аліни Юріївни по винесенню Постанови про стягнення виконавчого збору № 56092072 від 22.10.2020; скасування постанови про стягнення виконавчого збору № 56092072 від 22.10.2020 винесену старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Кучик Аліною Юріївною.
          Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року у справі №440/58/21 позовну заяву ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про визнання дій неправомірними та скасування постанови залишено без руху. Встановлено позивачу строк на усунення недоліків десять днів з дня вручення копії даної ухвали та роз`яснено, що неусунення недоліків у встановлений судом строк є підставою для повернення позовної заяви. 
          Однією з підстав для залишення позовної заяви без руху у справі №440/58/21 було подання ОСОБА_1  позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.
          Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року у справі №440/58/21 позовну заяву ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання дій неправомірними та скасування постанови  повернуто позивачеві у зв`язку з не усуненням позивачем недоліків позовної заяви.
          Зокрема, в ухвалі від 01 лютого 2021 року у адміністративній справі №440/58/21  судом зазначено, що копію ухвали суду від 11.01.2021 позивач отримав 15.01.2021, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №3603933394325.  Отже, позивач мав усунути недоліки позовної заяви у строк до 25.01.2021 включно. Позивачем вимоги ухвали суду від 11.01.2021 не виконані, недоліки позовної заяви не усунуті.
          Ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року у справі №440/58/21 про повернення позовної заяви набрала законної сили.
          Таким чином, на час звернення до суду з позовом у іншій адміністративній справі №440/58/21, позивачем вже був пропущений десятиденний строк звернення до суду, встановлений законом, а усунення чи не усунення недоліків позовної заяви  залежало виключно від волі  позивача,  тому повернення позовної заяви позивачу  у справі №440/58/21 у зв`язку з неусуненням недоліків позовної заяви не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду з позовом у даній справі.
          Суд  апеляційної інстанції не має повноважень надавати оцінку судовому рішенню  у іншій адміністративній справі, яке набрало законної сили, а тому суд відхиляє  доводи позивача з посиланням на те, що  висновки, викладені в ухвалі суду про повернення позовної заяви у іншій справі №440/58/21,  не відповідають фактичним обставинам.
          Щодо доводів позивача про те, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду, колегія суддів зауважує, що частиною 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
          Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, зокрема,  десятиденний строк звернення до суду з позовом у даній категорії справ,  встановлений статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України. 
          Проте, ОСОБА_1 звернувся до суду  з позовною заявою у даній справі  з пропуском десятиденного строку звернення до суду, встановленого законом, а отже,  з порушенням порядку, встановленого законом.
          Відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 17.07.2020) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Таким чином, строк звернення до суду, який закінчився у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України та під час дії пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України підлягає поновленню лише за наявності двох умов: 
1) якщо причини його пропуску є поважними; 
2) вказані причини є такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
При цьому граматичне тлумачення пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що наявність сполучника "і" вказує на обов`язкову наявність двох вищенаведених умов.
Таким чином, виходячи з наведених законодавчих приписів,  сам факт встановлення карантину не може слугувати причиною для поновлення процесуального строку звернення до суду, а можливість поновлення процесуального строку визначається у взаємозв`язку зі встановленням поважності причин пропуску строку та їх зумовленості обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що  обмеження, впроваджені у зв`язку з карантином, перешкоджали  позивачу вчасно звернутися до суду з позовом у даній справі.
           ОСОБА_1  не наведено достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод для звернення до суду протягом встановленого законом строку,  а наведені  позивачем  у заяві про поновлення строку звернення до суду від 16 березня 2021 року обставини носять суб`єктивний характер та  не є достатніми для висновку про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави для поновлення строку, зазначені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду від 16 березня 2021 року, не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду.
Згідно з частиною 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у  разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Пунктами 1, 9 частини  4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо: позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк;  у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Таким чином,  оскільки  у десятиденний строк, встановлений ухвалою суду від 01 березня 2021 року, позивач  не усунув недоліки позовної заяви,  а також не подав до суду заяву із зазначенням інших підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду, та підстави, вказані позивачем у  заяві  про поновлення строку звернення до суду від 16 березня 2021 року, поданій позивачем з пропуском десятиденного строку, встановленого ухвалою суду від 01 березня 2021 року,  визнані судом неповажними (при цьому   ухвалою  суду від 01 березня  2020 року було визнано неповажними підстави, вказані позивачем у першому клопотанні про поновлення строку звернення до адміністративного суду),  колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає поверненню позивачеві на підставі частини 2 статті 123 та пунктів 1, 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.  
Керуючись ст. ст. 243, 250,  312, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 19.03.2021 по справі № 440/1351/21  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Суддя-доповідач 		Г.Є. Бершов 	
Судді	   	І.С. Чалий    В.В. Катунов