КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                          
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
03 червня 2021 року                                                                                     м. Київ
                                                                                                      
Справа №755/10263/20
Апеляційне провадження №22-ц/824/8120/2021
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     судді-доповідача:                Соколової В.В.                                                                    суддів:                                    Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.                                         за участю секретаря             Федорчук Я.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва, постановлену під головуванням судді Гаврилової О.В. 13 жовтня 2020 року, дата складення повного тексту ухвали не зазначена, за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо», заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, 
 
В С Т А Н О В И В
 
У липні 2020 року представник ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» -звернувся до суду першої інстанції із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.
Заява мотивована ти тим, що на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2009 року за позовом ВАТ «Кредитпромбанк», 30 березня 2010 року було видано виконавчий лист №2-1601. 27 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги (про заміну кредитора у зобов`язанні), за умовами якого ПАТ «Кредитпромбанк» передав ПАТ «Дельта Банк» свої активи та права вимоги за договорами забезпечення. 29 жовтня 2015 року Дніпровським районним судом міста Києва винесено ухвалу, якою в межах справи №755/18456/15-ц задоволено заяву ПАТ «Дельта Банк» та замінено стягувача з Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» на Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» у виконавчих провадженнях по виконанню рішення Дніпровського районного суду м. Києва у справі №2-1601/1-2009 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 09/001/07-НВклн від 30 березня 2007 року. 15 квітня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» було укладено Договір про відступлення права вимоги №2227/К, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступає, а ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» набуває право вимоги до позичальників та заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, сплати грошових коштів, процентів у розмірах вказаних у Додатку № 2 до цього Договору, зокрема, право вимоги до ОСОБА_1 , як до боржника, по поверненню заборгованості за Кредитним договором №09/001/07-НВклн від 30 березня 2007 року, Іпотечним договором № 09/001/І01/07-НВклн від 30 березня 2007 року. На підставі вищевикладеного та посилаючись на положення ст.ст. 512, 514 ЦК України та 442 ЦПК України, заявник просив замінити стягувача ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо».
 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2020 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо», заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження - задоволено.
Замінено сторону стягувача у виконавчому листі №2-1601/1-2009, виданому на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2009 року за позовом Відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме стягувача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо».
Ухвала суду мотивована тим, що звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту ст.ст. 512, 514 ЦК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Не погодився із вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 , його представником подано апеляційну скаргу в якій він посилається на неправильне застосування судом норм процесуального і матеріального права. Вказує на те, що суд першої інстанції не звернув увагу  на неповноту і невідповідність документів доданих до заяви, які є неналежними та недопустимими доказами щодо наявності виконавчого провадження та вибуття стягувача. У ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» відсутні оригінали документів які засвідчують права, що передаються, а саме оригінал кредитного договору. ОСОБА_1 не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовя`занні. Також вказує на те, що копії договорів купівлі-продажу  права вимоги та майнових прав є недопустимим доказом переходу права вимоги до ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо», оскільки не містить посилання про перехід будь-яких прав та обов`язків щодо боржника за рішенням суду в даній справі. Заявником не надано доказів про отримання стягувачем коштів за договором купівлі-продажу прав вимоги та майнових прав за даним договором. Крім того, суд порушив принцип диспозитивності цивільного процесу та розглянув заяву без повідомлення стягувача і державного виконавця. 
Враховуючи вищевикладене просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» вказує на те, що ними були надані всі належні документи необхідні для заміни сторони виконавчого провадження, а тому ухала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Враховуючи викладене просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
 
В судовому засіданні представник ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» - Софіщенко В.А. заперечував щодо доводів апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін.
Інші особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, а тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
 
Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2009 року позов ВАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 367922,90 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 3002525,69 грн, а також судові витрати у справі: судовий збір в розмірі 1700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 250,00 грн (а.с.27-29).
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2010 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2009 року залишено без змін (а.с.30-31).
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року замінено сторону виконавчого провадження - стягувача: Відкрите акціонерне товариство «Кредитпромбанк» на Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», по виконанню виконавчого листа №2-1601/1, виданого 30 березня 2010 року Дніпровським районним судом м. Києва в цивільній справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с. 32-33).
З даних АСВП вбачається, що в провадженні Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з 13 квітня 2010 року перебуває виконавче провадження №18893238, в якому стягувачем є ПАТ «Дельта Банк», боржником - ОСОБА_1 .
15 квітня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» укладено Договір № 2227/К про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» відступив ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо», а ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» набуло права вимоги до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього договору (а.с. 6-7).
Згідно реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами (Додаток №1 до Договору №2227/К про відступлення прав вимоги від 15 квітня 2020 року) та Додатку №2 до Договору №2227/К про відступлення прав вимоги від 15 квітня 2020 року, ПАТ «Дельта Банк» відступлено право вимоги ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №09/001/07-НВклн від 30 березня 2007 року (а.с. 8-9, 10-11).
У липні 2020 року представник ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» -звернувся до суду першої інстанції із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.
Задовольняючи заяву про заміну сторони правонаступником суд першої інстанції виходив з того, що звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту ст.ст. 512, 514 ЦК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України).
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За правилами даної норми дійсність правочину презюмується.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок:
1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);
2) правонаступництва;
3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);
4) виконання обов'язку боржника третьою особою.
Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.
Згідно із ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. 
У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.
За своєю суттю заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку із зміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).
 
Виходячи із результатів системного аналізу цих норм, зокрема п.п. 1, 2 ч.1 ст.512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту ст. ст. 512, 514 ЦК України та ст.15 Закону України «Про виконавче провадження».
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
Вказані висновки ґрунтуються на правових позиція викладених Верховним Судом у Постановах від  09 січня 2020 року у справі № 2218/5181/2012; від 26 грудня 2019 року у справі № 310/105/15-ц; від  09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09 та ін.
 
З наведених обставин вбачається, що в провадженні Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з 13 квітня 2010 року перебуває виконавче провадження №18893238, в якому стягувачем є ПАТ «Дельта Банк», боржником - ОСОБА_1 .
15 квітня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» укладено Договір № 2227/К про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» відступив ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо», а ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» набуло права вимоги до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього договору (а.с. 6-7).
Згідно реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами (Додаток №1 до Договору №2227/К про відступлення прав вимоги від 15 квітня 2020 року) та Додатку №2 до Договору №2227/К про відступлення прав вимоги від 15 квітня 2020 року, ПАТ «Дельта Банк» відступлено право вимоги ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №09/001/07-НВклн від 30 березня 2007 року (а.с. 8-9, 10-11). 
Відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним договору про відступлення права вимоги № 2227/К від 15 квітня 2020 року у встановленому порядку матеріали справи не містять. А отже в силу норм ЦК України, вказаний договір є правомірним і підлягає виконанню.
Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» правомірно набуло права вимоги за кредитним договором №09/001/07-НВклн від 30 березня 2007 року. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що про укладення договору відступлення прав вимоги ОСОБА_1 всупереч ч.1 ст.516 ЦК України повідомлений не був не мають правового значення для заміни сторони виконавчого провадження. Так як відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення цієї заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним (правовий висновок Верховного Суду України, у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 та постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2765цс15).
Посилання в апеляційній скарзі на те, що у ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» відсутні оригінали документів які засвідчують права, що передаються, а саме оригінал кредитного договору, відхиляються колегією суддів, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме належним чином завіреною копією кредитного договору №09/001/07-НВклн від 30 березня 2007 року, додатковою угодою №1 до кредитного договору №09/001/07-НВклн від 18 липня 2007 року, іпотечним договором №09/001/I01/07-НВклн від 30 березня 2007 року, договором про внесення змін до іпотечного договору №09/001/I01/07-НВклн від 30 березня 2007 року та додатковою угодою до іпотечного договору (а.с.  77-93). 
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не був повідомлений судом належним чином про розгляд справи, то колегія суддів виходить з того, що у даному випадку суд надсилав судову повістку за тією адресою, яку зазначив новий кредитор у заяві про заміну кредитора, і яка відповідає зазначеній боржником в його апеляційній скарзі (а.с. 1, 38, 74).
Колегія суддів звертає увагу, що під час апеляційного розгляду скарги боржник мав процесуальну можливість надавати свої пояснення, клопотання та докази на їх підтвердження, отримав правову допомогу та скористався послугами представника-адвоката, тобто у суді апеляційної інстанції, який має такі ж повноваження стосовно вирішення по суті заяви про заміну сторони виконавчого провадження, які має і суд першої інстанції, ОСОБА_1 мав усі процесуальні права та можливості, які він не зміг використати у суді першої інстанції.
Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини у справі, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Тому його відсутність у судовому засіданні в суді першої інстанції є формальним порушенням норм цивільного процесуального права, яке не призвело до ухвалення незаконного судового рішення та в цілому не мало істотного впливу на його доступ до правосуддя, який в результаті апеляційного розгляду скарги та перегляду заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні був повністю поновлений.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції з урахуванням принципу пропорційності, ст. 11 ЦПК України, не вбачає підстав для скасування законного та обґрунтованого судового рішення з формальних підстав, і тому відповідно до ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
                                           
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 А.М. Андрієнко
 
                                                                                                            Н.В. Поліщук
 
Повний текст постанови складений 15 червня 2021 року.