Ухвала
Іменем України 
11 травня 2021року
м. Київ
справа № 560/1216/19
провадження № 51-3041ск 20
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного кримінального суду:

головуючого –        ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дубровицького районного суду Рівненської області від 17 січня 2020 року та ухвалу Волинського апеляційного  суду від 15 квітня 2021 року,
 
встановив:
 
Вироком Дубровицького районного суду Рівненської області від 17 січня 2020 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим та засуджено за частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185, частиною 1 статті 70 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року вирок Дубровицького районного суду Рівненської області від 17 січня 2020 року щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.
 
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати судові рішення. 
Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з постановленими у кримінальному провадженні судовими рішеннями.  
Відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК України у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК України, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК України.
Однак, вказаних вимог кримінального процесуального закону засуджений не дотримався. 
Так, відповідно до частини 1 статті 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як убачається зі змісту касаційної скарги  засуджений фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій, тобто посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі статтею 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку.
Тобто, засуджений, не звернув уваги, що відповідно до статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є :
 - істотне порушення вимог кримінального процесуального закону
- неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність
 - невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Однак, зміст касаційної скарги засудженого зводиться до вільних показань у кримінальному провадженні, щодо неправильної кваліфікації його дій та оцінки показань інших учасників процесу.
Крім того,  засуджений вказуючи на незаконність вироку суду не звернув уваги, що такий вирок був переглянутий в суді апеляційної інстанції та постановлено ухвалу, якою рішення першої інстанції відносно нього залишено без зміни.
Крім того, відповідно до змісту статті 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
 - залишити судове рішення без змін, а касаційну скаргу – без задоволення;
- скасувати судове рішення та призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження,
 - змінити судове рішення.
Однак у касаційній скарзі засуджений просить скасувати лише вирок, при цьому не конкретизує вимоги у прохальній частині своєї касаційної скарги у відповідності до статті 436 КПК.
Таким чином, недодержання засудженим вимог, передбачених статтею  427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.
Враховуючи наведене та керуючись статтею 5, частиною 1 статті 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 на вирок Дубровицького районного суду Рівненської області від 17 січня 2020 року та ухвалу Волинського апеляційного  суду від 15 квітня 2021 року залишити без руху, надавши п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ухвали. 

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
ОСОБА_1                            ОСОБА_2                            ОСОБА_3