ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 квітня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/3459/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Бишевської Н.А. (доповідач),
                               суддів:  Головко О.В., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року у справі №160/3459/20 за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю " Кривбасремснаб"  до  Головного управління ДПС у Дніпропетровській області   про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Кривбасремснаб" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним  позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.12.2019 року №     0010520520 та №     0010510520.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що Товариством сформовано податковий кредит і валові витрати, у періоді який перевірявся, на підставі відповідних документів бухгалтерського обліку. При цьому, усі учасники господарських операцій на момент укладання відповідних договорів, відповідали ознакам і поняттю юридичних осіб та виступали правоздатними учасниками господарського обороту, а самі правочини опосередковувалися реальним настанням правових наслідків та мали на меті отримання прибутку, у зв`язку з чим позивач  вважає, що здійснюючи оскаржені донарахування податковий орган діяв не на підставі та у спосіб, передбачений чинним законодавством України.
Рішенням  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю " Кривбасремснаб"  до  Головного управління ДПС у Дніпропетровській області   про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволені.
Судом встановлено, що за результатами проведеної податкової перевірки, контролюючий орган встановив факти заниження Товариством податку на прибуток. Наведені обставини стали підставою для прийняття спірних ППР про донарахування податкових зобов`язань. На підставі дослідження наданої сторонами документації, судом встановлено, що  позивач у перевіряємому періоді формував податковий кредит та визначив валові витрати на підставі первинних документів та податкових накладних, які відповідають встановленим для них вимогам в межах проведених господарських операцій, тому відсутні підстави вважати, що його податкова звітність з податку на додану вартість та з податку на прибуток приватних підприємств складалася без відповідного підтвердження первинними документами. Наведене зумовило прийняття рішення про задоволення позовних вимог.
Не погодившись з рішенням суду, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області  подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року у справі №160/3459/20, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не врахував, те що надані платником податків до перевірки документи та сукупність доказів свідчать про відсутність факту реального вчинення господарських операцій, а самі операції спрямовані виключно на подальшу мінімізацію податкових зобов`язань усіх учасників “паперово-транзитного” переміщення товару по ланцюгу постачання.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи,  Товариство є юридичною особою приватного права, зареєстроване у встановленому законодавством України порядку, перебуває на податковому обліку в органах ДПС і є платником, зокрема: податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), податку на прибуток. 
Податковим органом у період з 15.10.2019 р. по 21.10.2019 р., проведено позапланову документальну невиїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинам із ТОВ “ПРОДУКТ ГРУПП” (код ЄДРПОУ 41445134) за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2017 року.
За результатами перевірки відповідачем складено акт від 28.10.2019 р.№ 6816/04-36-05-20/35230818, згідно із висновків якого перевіркою встановлено порушення позивачем, зокрема: п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, у результаті чого останнім занижено податок на прибуток на 2017 рік у сумі 306628 грн.; пп. 134.1.1 п. 134.1 статті 134, статті 134 Податкового кодексу України, у результаті чого позивачем занижено податок на прибуток на загальну суму 275965 грн.
Такі висновки контролюючий орган обумовлює зібраною податковою інформацією щодо контрагента позивача ТОВ “ПРОДУКТ ГРУПП”, з яким позивач мав господарські взаємовідносини у періоді, який підлягав перевірці. Так, відповідач посилається на аналіз даних ЄРПН в розрізі номенклатурних позицій та встановлює, що ТОВ “ПРОДУКТ ГРУПП” не здійснювало придбання та не є імпортером ТМЦ, які у подальшому реалізовувались на адресу позивача. Також посилається на вирок Індустріального районного суду м.     Дніпропетровська від 03.04.2019 року у справі №    202/790/19, відповідно до якого ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 205 Кримінального кодексу України, що за позицією контролюючого органу свідчить про “безтоварність” здійснення спірних господарських операцій між позивачем та ТОВ “ПРОДУКТ ГРУПП”.
На підставі акту перевірки № 6816/04-36-05-20/35230818 від 28.10.2019 р., контролюючим органом 21.12.2019 року прийнято податкове повідомлення-рішення №     0010520520, яким Товариству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 383285 грн. та податкове повідомлення-рішення №     0010510520, яким Товариству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем “податок на прибуток приватних підприємств” на загальну суму 344956,25 грн.
Скаргу Товариства на вищевказані податкові повідомлення-рішення залишено  без задоволення, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із цим позовом. 
Дослідивши обставини по справі, колегія суддів вважає за можливе погодитись з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення вимог адміністративного позову з огляду на наступне.
Так, з матеріалів акту перевірки вбачається що спірні суми податкового кредиту та витрат позивачем сформовано по взаємовідносинам з ТОВ “ПРОДУКТ ГРУПП”. 
Так матеріалами справи встановлено, що  позивачем (покупець) та ТОВ “ПРОДУКТ ГРУПП” (постачальник) укладено договір поставки від 27.11.2017 року №     0917, відповідно до якого постачальник зобов`язується передати у власність, а покупець прийняти та оплатити продукцію. 
На підтвердження виконання умов договору сторонами, до матеріалів адміністративної справи надано видаткові накладні, податкові накладні, рахунки-фактури, платіжні доручення.
Оплата придбаних послуг підтверджується виписками по рахунку. 
Також, з матеріалів адміністративної справи встановлено, що придбані ТМЦ у подальшому реалізовані позивачем за адресами контрагентів, зокрема: Приватного агропромислового підприємства “ЗЗРК”, ПАТ “Кривбасзалізрудком”.
Тобто, позивачем документально підтверджено правомірність включення до сум податкового кредиту сплачених сум податку на додану вартість, а також визначено валові показники по вищевказаним господарськими операціями.
Підпунктом  198.3  ст.198 ПК України  визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 даного кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом  193.1  статті  193  цього  кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
При цьому, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до п.  198.2  ст.198 ПКУ  вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п.201.6  ст.201 ПК України  податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.
У відповідності до приписів п.201.1, п.201.4., п.201.10, ст.201 ПК України  платник податку зобов`язаний виписати податкову накладну у двох екземплярах та надати покупцю податкову накладну, що має містити визначені за законом певні реквізити, у т. ч. ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні.
Відповідно до п.п.  198.6  ст.198 ПК України  не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.  201.11  ст.  201  цього  Кодексу).
У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.
Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що наявність у позивача, податкових та видаткових накладних по господарськими операціями, що перевірялися, а також відповідних розрахункових документів, дані яких враховані та відображені у бухгалтерському та податковому обліку позивача повністю підтверджують законність нарахування ТОВ «ПРОДУКТ ГРУПП» відповідних сум прибутку, валових витрат, нарахування податкового кредиту та податкових зобов`язань з податку на додану вартість, а також підтверджують факт здійснення господарських операцій позивача з придбання у контрагента послуг та товарів на підставі яких відповідні суми ПДВ у складі вартості придбаних послуг були включені до податкового кредиту.
Вказані первинні документи відповідають  ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
При укладенні договорів сторонами  досягнуто усіх істотних умов, вони спрямовані на реальне настання правових наслідків, відповідають економічному змісту та чинному законодавству, товари придбавались з метою їх подальшого використання у господарській діяльності позивача.
З огляду на викладене в акті перевірки, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що відповідачем не заперечується наявність у позивача необхідних первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, та відповідність вказаних у них обсягів господарських операцій і задекларованих у податковій звітності сум від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток та сум податкового кредиту з податку на додану вартість.
Висновками перевірки та судом першої інстанції не встановлено жодного фактичного порушення позивачем вимог наведених норм законодавства, яке б позбавляло позивача права на формування податкового кредиту, від`ємного значення ПДВ та на подальше отримання бюджетного відшкодування.
Реальність господарських операцій по вказаному у акті перевірці контрагенту підтверджується видатковими накладними, податковими накладними, розрахунковими документами, товарно-транспортними накладними.
Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом  статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно з частини 2  статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»  на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність.
Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.
Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту, наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
Судом першої інстанції досліджені всі первинні документи та встановлено дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту, а також реальне виконання сторонами, укладених правочинів.
Посилання скаржника на наявність кримінального провадження стосовно контрагента позивача, колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.
Так щодо посилання на вирок суду Індустріального районного суду м.     Дніпропетровська від 03.04.2019 року у справі №     202/790/19, колегія судів погоджується з висновком суду прешої інстанції стосовно того, що даний доказ не є належним доказом нереальності господарських операцій між позивачем (покупець) та ТОВ “ПРОДУКТ ГРУПП”, оскільки у вироку відсутня будь-яка інформація про господарські взаємовідносини між вказаним Товариством  та позивачем. Крім того,  як встановлено колегією суддів, даний вирок суду, в подальшому  скасовано, а провадження у кримінальній справі закрито.
Встановлення фіктивності підприємства не може автоматично свідчити про те, що всі господарські операції від імені такого підприємства є нереальними, оскільки підприємство для прикриття фіктивної діяльності може вести і частину реальної діяльності.
Отже, податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених поставок, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені покупцем, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи. Проте, посадовими особами відповідача під час здійснення перевірки таких обставин не встановлено.
Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що в силу положень    Цивільного кодексу України,    Господарського кодексу України    та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" позивач та його контрагенти є окремими суб`єктами права, а таким чином за змістом    Податкового кодексу України    позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника податків, яка відповідно до    ст. 61 Конституції України    має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником.
Позивач, як платник податків, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та сплату лише ним самим податку до бюджету відповідно до законодавства України. Він не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни, як і не може нести відповідальність за неподання контрагентом первинних документів. У разі якщо контрагентом були допущені порушення норм податкового або іншого законодавства, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цього контрагента, а не сумлінного платника податків.
Таку ж правову позицію підтримано Верховним Судом у постановах, зокрема, від 24 січня 2018 року у справі №824/942/13, від 14 березня 2018 року у справі №803/1198/16.
Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що чинним законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб.
Висновок про те, що платник не несе відповідальності за порушення, допущені його контрагентом узгоджується з практикою Європейського Суду (Рішення Європейського Суду від 22 січня 2009 року у справі "Булвес"АД проти Болгарії (заява № 3991/03), відповідно до п. 714 якого, визначено, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності.
Також, на господарюючих суб`єктів не покладається обов`язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано доказів та не зазначено обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення    операцій між позивачем та його контрагентом.
Крім того, не надано доказів, які б підтверджували, що зміст угод не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов`язків чи свідчить про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договору або приховування дійсного об`єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.
Матеріали даної справи не містять доказів наявності між позивачем та його контрагентами при укладанні і виконанні договорів, взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог    ст. 9 КАС України    не виявлено.
Судом першої інстанції з`ясовано характер та зміст спірних операцій позивача з його контрагентом при виконанні договору укладеного з останнім, зроблено вмотивований висновок про відповідність первинних документів вимогам чинного податкового законодавства, а також про те, що відбувся дійсний рух активів між учасниками відповідних операцій, встановлено наявність зв`язку між фактом придбання товарів з понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку та використання придбаного товару у господарській діяльності.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанцій про те, що відповідачем не підтверджено правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.
Керуючись статтями  241-245,  250,  315,  316,  321,  322,  327,  329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області   на  рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року у справі №160/3459/20 -  - залишити без задоволення.
Рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року у справі №160/3459/20 - залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили  з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.ст.328,  329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко