П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  0640/4033/18                     Головуючий у 1-й інстанції:  Панкеєва Вікторія Анатоліївна 
          Суддя-доповідач:  Капустинський М.М. 

05 квітня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Сапальової Т.В. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
У серпні 2018 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі також - відповідач), в якому просив визнати протиправними дії Відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 01.06.2018 згідно довідки від 11.06.2018 №3-287/03-23/112/2018, виданої Апеляційним судом Житомирської області, про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов`язати Відповідача здійснити йому з 01.06.2018 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% суддівської винагороди судді Апеляційного суду Житомирської області, який працює на відповідній посаді, що складає 93033,60 грн. без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, та виплатити різницю недоплаченого щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням уже виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що його з 08.09.2016 звільнено з посади судді Апеляційного суду Житомирської області на підставі поданої заяви. З 22.09.2016 отримує щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% від щомісячної суддівської винагороди. Посилався на те, що за спеціальним стажем має право на отримання довічного грошового утримання у розмірі 90% від щомісячної суддівської винагороди. Вважав, своє право на пенсійне забезпечення та достатній рівень життя порушеним, тому звернувся зх даним позовом до суду.
29.08.2018 надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування зазначено, що судді у відставці, який не проходив кваліфікаційне оцінювання, розмір щомісячного довічного грошового утримання визначається виходячи із суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-УІ.
Ухвалою суду від 02.10.2018 провадження у справі №0640/4033/18 зупинено до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі №0640/3835/18 (номер провадження Пз/9901/52/18).
07.08.2020 ухвалою суду поновлено провадження у справі №0640/4033/18 у зв`язку з набранням законної сили рішенням Верховного Суду у зразковій справі №0640/3835/18.
Ухвалою суду від 21.09.2020 року, відповідача у справі Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області замінено на правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Вирішуючи заявлений спір, суд вважав за необхідне відступити від правового висновку Верховного Суду у справі №0640/3835/18, врахувавши спільну позицію суддів Верховного Суду, висловлену в Окремій Думці.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.О.Ольжича,7, м.Житомир, 10003, ЄДРПОУ 13559341) щодо відмови ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , інд. код НОМЕР_1 ) в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання згідно довідки Апеляційного суду Житомирської області від 11.06.2018 №3-287/03-23/112/2018.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити ОСОБА_1 з 01.06.2018 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання, обчисленого виходячи із суддівської винагороди судді, який пройшов кваліфікаційне оцінювання, на підставі довідки Апеляційного суду Житомирської області від 11.06.2018 №3-287/03-23/112/2018, з урахуванням уже сплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 №1515-VIІІ на підставі заяви про відставку ОСОБА_1 звільнено з посади судді Апеляційного суду Житомирської області.
На момент звільнення позивача з посади судді Апеляційного суду Житомирської області на підставі заяви про відставку, позивач не проходив кваліфікаційне оцінювання на предмет підтвердження здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді чи відповідності займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 №1401-VIII, що передбачено підпунктом 4 пункту 16-1 Перехідних положень Конституції України, пунктом 22 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIIІ (далі також - Закон №1402-VIIІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
З 22.09.2016 ОСОБА_1 отримує щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% від щомісячної суддівської винагороди.
12.06.2018 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про проведення перерахунку з 01.06.2018 раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 90 відсотки від заробітної плати (грошового утримання, суддівської винагороди) працюючого судді Апеляційного суду Житомирської області та відповідно до довідки цього суду №3-287/03-23/112/2018 від 11.06.2018.
Відповідно до вказаної довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці суддівська винагорода судді Апеляційного суду Житомирської області (з урахуванням вислуги років 29 років) станом на 01.05.2018 складає 93033,60 грн.
Листом від 18.06.2018 №7870/03.2 Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відмовило позивачу в перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці з посиланням на положення п.22 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII.
Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст.308 КАС України, згідно з положеннями якої суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з приписами ст.ст.21,22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до п.8 ч.4 ст.48 та ч.6 ст.48 Закону №2453-VI (в редакції, чинній на момент призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання) незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.
Аналогічні положення закріплені у статті 48 Закону №1402-VІІІ.
Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2005 №8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Конституційний Суд України також висловлював аналогічні позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях від 24.06.1999 №6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20.03.2002 №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій та гарантій), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 11.10.2005 №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії та щомісячного довічного грошового утримання), від 18.06.2007 №4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів).
З огляду на викладене, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справах №713/1064/17, № 686/24597/16-а, № 686/1938/17, № 766/7021/17, №686/24597/16-а, від 11.12.2018 у справі №522/5168/17, від 22.10.2020 у справі №420/1234/19.
Колегія суддів зауважує, що Конституція України у частині другій статті 19 закріплює правило, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними та незаконними і відповідно - підставою для притягнення таких суб`єктів до відповідальності.
Згідно з п.4 ч.6 ст.126 Конституції України підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку.
Умови забезпечення судді щомісячним довічним грошовим утриманням або пенсією за його вибором на час виходу позивача у відставку (08.09.2019) визначалися статтею 141 Закону №2453-VІ.
Відповідно до ч.2 ст.133 Закону №2453-VІ суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
30.09.2016 набрали чинності закони України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» №1401-VIII від 02.06.2016 та «Про судоустрій і статус суддів» 1402-VIII від 02.06.2016.
Згідно з частинами третьою та п`ятою статті 142 Закону №1402-VIII  щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до частини четвертої статті 142 Закону №1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Частинами другою та третьою статті 135 Закону №1402-VIII установлено, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року.
Згідно з пунктом 22 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453-VІ.
Пункт 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII передбачає, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453-VІ.
Згідно з пунктом 24 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить:
- з 01.01.2017: для судді місцевого суду - 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; для судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року;
- з 01.01.2018: для судді місцевого суду - 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
- з 01.01.2019: для судді місцевого суду - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року;
- з 01.01.2020: для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Згідно з пунктом 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону №2453-VІ. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
З огляду на викладене, положеннями пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII запроваджено різні підходи до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку після 30.09.2016, залежно від проходження чи непроходження суддею кваліфікаційного оцінювання або призначення на посаду судді за результатами конкурсу, а також роботи на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 звільнений з посади судді Апеляційного суду Житомирської області на підставі заяви про відставку 08.09.2016. На момент звільнення позивача з посади судді Апеляційного суду Житомирської області він не проходив кваліфікаційне оцінювання на предмет підтвердження здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді чи відповідності займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» №1401-VIII від 02.06.2016, а відтак колегія суддів погоджується із доводами позивача, що положення пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII на нього не поширюються та спірні правовідносини як на час виникнення спору, так і на даний час регулюються частиною четвертою статті 142 Закону   №1402-VIII, застосування якої передбачає, що для набуття права на перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання необхідними є зміна розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Згідно із ч.3 ст.291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.05.2020 року у зразковій справі №0640/3835/18, залишаючи без змін рішення Верховного Суду від 01.11.2018 року (обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права: позивач є суддею у відставці; позивач не проходив кваліфікаційне оцінювання; рішення про відставку позивача прийнято уповноваженим органом до 30.09.2016; відповідач - територіальний орган ПФУ; предметом спору є перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України від 02.06.2016 №1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» та Закону №1402-VIII) погодилась із висновком суду першої інстанції, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці залежить від розміру суддівської винагороди працюючого судді, а виплата збільшеного розміру суддівської винагороди відповідно до Закону №1402-VIII залежить від проходження та результату кваліфікаційного оцінювання або призначення на посаду судді за результатами конкурсу. Якщо проходження і результат кваліфікаційного оцінювання має значення для визначення розміру суддівської винагороди працюючих суддів, а також для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, який йде у відставку через три роки після оцінювання, то ця ж сама обставина повинна братися до уваги і під час перерахунку цього ж виду утримання для суддів, які вийшли у відставку раніше, тобто до 30.09.2016. Інше застосування положень частини четвертої статті 142 Закону №1402-VIII призвело б до того, що судді, які вийшли у відставку до 30.09.2016 і жодного дня не працювали в умовах, коли конституційні вимоги до судді суттєво підвищилися, отримували б грошове утримання в більшому розмірі, ніж судді, які підтвердили відповідність цим вимогам (пройшли кваліфікаційне оцінювання) і відпрацювали в таких умовах щонайменше три роки. Відтак посада судді, який вийшов у відставку до 30.09.2016, не є «відповідною», рівнозначною посаді судді того самого суду, який пройшов кваліфікаційне оцінювання, підтвердив здатність здійснювати судочинство і продовжує працювати в цьому суді. Для застосування частини четвертої статті 142 Закону № 1402-VIII з метою перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які пішли у відставку до набрання чинності цим Законом, тобто до 30.09.2016, «відповідною» є посада судді, який працює в тому самому суді до проходження кваліфікаційного оцінювання, та згідно з пунктом 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453-VI (ст.133).
Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від вказаної позиції у цій справі.
Водночас колегія суддів зазначає, що підпунктом 16 пункту 1 розділу I Закону №193-IX, який набрав чинності з 01.01.2020, пункти 22, 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» із Закону №1402-VIII виключені.
18.02.2020 Конституційний Суд України Рішенням №2-р/2020 визнав неконституційними положення пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону   №1402-VIII.
У пункті 3 резолютивної частини вказаного Рішення Конституційний Суд України зазначив, що положення Закону №1402-VIII зі змінами, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Колегія суддів зазначає, що на час звернення позивача до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області (правонаступника - Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області) із заявою про проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та відмови відповідача у вказаному перерахунку (червень 2018 року), а також розгляду цієї справи в суді першої інстанції положення пунктів 22, 23, 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII були чинними. Виключення пунктів 22, 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII на підставі Закону №193-IX та визнання положень пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII такими, що не відповідають Конституції України згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020, є обставинами, які впливають на інше застосування норм матеріального права, ніж у цій справі, після набрання чинності Законом №193-IX та постановлення вказаного Рішення Конституційним Судом України. Однак ці обставини не впливають на результат розгляду цієї справи по суті.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» прямою дискримінацією є ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
У абзаці сьомому пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення від 07.07.2004 №14-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.05.2020 у справі №0640/3835/18 констатувала, що на час виникнення спірних правовідносин чинним законодавством були по-різному визначені вимоги для отримання суддівської винагороди суддями, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності Законом №1402-VIII, та суддями, які ще не пройшли кваліфікаційне оцінювання, а тому такі вимоги можуть вважатися виправданою, обґрунтованою та справедливою підставою щодо відмови в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді, який вийшов у відставку до 30.09.2016 та звернувся до територіального органу Пенсійного Фонду України за відповідним перерахунком до 01.01.2020 - дати набрання чинності підпунктом 16 пункту 1 розділу I Закону № 193-IX, яким були виключені пункти 22, 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті рішення від 18.06.2018 діяв відповідно до законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, а висновок суду першої інстанції про задоволення позову є помилковим.
У силу  п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі  ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови  про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задовольнити  повністю.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії скасувати.
Прийняти нову постанову, якою, ОСОБА_1 відмовити в задоволенні позову. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Смілянець Е. С.    Сапальова Т.В.