ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 р.	Справа № 520/10743/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С
                представник відповідачів Денисова О.О.
                представник відповідачів Власенко О.С.
                представник позивача Чоломбітько Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року та на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2021 року, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., м. Харків, повні тексти складені 23.12.2020 року та 02.02.2021 року по справі                    № 520/10743/2020
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Будинок "Новаагро"      
до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків,     Державної податкової служби України                          
про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Новаагро» (далі по тексту – позивач, ТОВ «ТБ «Новаагро») звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків ДПС (далі по тексту – відповідач-1), Державної податкової служби України (далі по тексту – відповідач -2), в якому просив суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 22.06.2020 №1658116/39820081 про відмову у реєстрації розрахунку коригування кількісних і вартісних показників від 16.01.2020 №3 до податкової накладної від 31.12.2019 №5 в Єдиному реєстрі податкових накладних;
- зобов`язати ДФС України прийняти та зареєструвати розрахунок коригування кількісних і вартісних показників від 16.04.2020 №3 на суму ПДВ 50 500,00 грн. до податкової накладної від 31.12.2019 №5 в Єдиному реєстрі податкових накладних, виписані ТОВ «ТБ «Новаагро».
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Будинок "Новаагро" задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 22.06.2020 №1658116/39820081 про відмову у реєстрації розрахунку коригування кількісних і вартісних показників від 16.01.2020 №3 до податкової накладної від 31.12.2019 №5 в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Зобов`язано ДФС України прийняти та зареєструвати розрахунок коригування кількісних і вартісних показників від 16.04.2020 №3 на суму ПДВ 50 500,00 грн. до податкової накладної від 31.12.2019 №5 в Єдиному реєстрі податкових накладних, виписані Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Новаагро».
Стягнуто з Офісу великих платників податків ДПС за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автозапчастина» у розмірі 1051,00 грн. (одна тисяча п`ятдесят одна гривня 00 копійок).
Стягнуто з Державної податкової служби України за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автозапчастина» у розмірі 1051,00 грн. (одна тисяча п`ятдесят одна гривня 00 копійок).
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2021 було виправлено описку в абзаці 4 та 5 резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі №520/10743/2020 зазначивши: "Стягнути з Офісу великих платників податків ДПС за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Новаагро» у розмірі 1051,00 грн. (одна тисяча п`ятдесят одна гривня 00 копійок). Стягнути з Державної податкової служби України за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Новаагро» у розмірі 1051,00 грн. (одна тисяча п`ятдесят одна гривня 00 копійок)".
Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2021 року заяву позивача про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання розподілу судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) задоволено.
Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Новаагро» (вулиця Чернишевська, будинок 66, місто Харків, 61002, код ЄДРПОУ: 39820081) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДПС (вулиця Дегтярівська, будинок 11Г, місто Київ, 04119, код ЄДРПОУ: 43141471) витрати на правничу допомогу у розмірі 12 988,25 грн. (дванадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім гривень 25 копійок).
Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Новаагро» (вулиця Чернишевська, будинок 66, місто Харків, 61002, код ЄДРПОУ: 39820081) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (Львівська площа, буд. 8, місто Київ, 04053, код ЄДРПОУ: 43005393) витрати на правничу допомогу у розмірі 12 988,25 грн. (дванадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім гривень 25 копійок).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем, Офісом великих платників податків, подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.
В  обґрунтування вимог  апеляційної  скарги  відповідач  зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам у справі, обставинам та матеріалам, що мають значення для правильного вирішення справи. Зазначив, що позивачем  не надано копії первинних документів для підтвердження реєстрації розрахунку коригування, а тому рішення про відмову у реєстрації розрахунку коригування є правомірним. Вважає, що зобов`язання зареєструвати оскаржуваний розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних є передчасним, оскільки неможливим є встановлення реєстраційної суми на електронному рахунку позивача у системі електронного адміністрування податку на додану вартість на дату прийняття судом рішення у справі.
Не погоджуючись з додатковим рішенням, відповідач також оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що додаткове рішення прийняте з порушенням норм процесуального права.
Позивач подав відзиви на апеляційні скарги відповідача, в яких він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення та додаткового рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційні скарги  без задоволення, а оскаржувані рішення  без змін.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2021 допущено заміну відповідача по справі № 520/10743/2020 Офісу великих платників податків Державної податкової служби на його правонаступника Північне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, представники відповідачів підтримали вимоги  апеляційних скарг, просили їх задовольнити, з обставин і обґрунтувань, викладених у них. При цьому, представник позивача, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції та додаткового рішення в частині доводів відповідача, просив залишити апеляційні скарги відповідача без задоволення.
Колегія  суддів,  заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та додаткове судове рішення, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали  справи, вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що між позивачем (покупець) та Фермерським господарством «Стимул» (постачальник) 07.08.2019 укладено договір поставки товару (пшениці) №Д070819Г.
Реальність виконання умов договору підтверджується: копією видаткової накладної від 07.08.2019 №5 на загальну суму 567 864,00 грн, у тому числі ПДВ – 94 644,00 грн., копією складської квитанції на зерно від 07.08.2020 №375. Копії перелічених документів містяться у матеріалах справи.
Між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «АПК «Новаагро» укладено договір складського зберігання №20/07-ГЕ/19, відповідно до якого придбаний у ФГ   «Стимул» товар зберігався.
Між позивачем, як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія Комбітрейд, як покупцем, 28.12.2019 укладено договір поставки товару (пшениці) №2812П1.
У подальшому, між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія Комбітрейд» укладено специфікацію №1 до договору поставки, відповідно до якої позивач 31.12.2019 поставив 50,5 тон пшениці 3-го класу, що підтверджується копією видаткової накладної від 31.12.2019 №4, яка міститься у матеріалах справи.
Позивачем 31.12.2019 складено податкову накладну №5 на суму 303 000,00 грн, у тому числі ПДВ – 50   500,00 грн. за вказаною операцією та подано на реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних. Зазначену податкову накладну прийнято контролюючим органом, що підтверджується квитанцією від 13.01.2020 №1.
Між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія Комбітрейд» укладено Додаткову угоду №1 до договору поставки, відповідно до якої сторони домовилися про розірвання Специфікації №1 від 28.12.2019 до договору поставки та повернення товару у зв`язку із тим, що ТОВ «Торгівельна компанія Комбітрейд» порушено зобов`язання за договором та не сплачено за товар у встановлений термін – 15.04.2020. Строк повернення товару – 16.04.2020.
Товар (пшеницю) у обсязі 50,500 тон на загальну суму 303  000,00 грн. було повернуто ТОВ «Торгівельна компанія Комбітрейд» позивачу, що підтверджується видатковою накладною від 16.04.2020 №ВП-0000001.
Позивачем 16.04.2020 складено розрахунок коригування №3 до податкової накладної від 31.12.2019 №5 за операцією з повернення товару та подано на реєстрацію в ЄРПН.
Позивачем 28.04.2020 від контролюючого органу отримано квитанцію, згідно з якою документ прийнято, реєстрація зупинена у зв`язку із тим, що «Відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України реєстрація ПН/РК від 16.04.2020 №3 в Єдиному реєстрі податкових накладних зупинена. ПН/РК відповідає вимогам пункту 1 «Критеріїв ризиковості платника податку». було запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних».
З метою розблокування розрахунку коригування 16.04.2020 позивач надіслав контролюючому органу повідомлення про подання пояснень та копій документів щодо податкової накладної/розрахунку коригування, реєстрацію якої зупинено з поясненнями та документи про підтвердження реальності здійснення операцій по спірному розрахунку коригування.
Комісія ГУ ДПС, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, 22.06.2020 прийняла рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних №1658116/39820081 з підстав «Ненадання платником податку копій документів: первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні листи), у тому числі рахунків-фактури/інвойсів, актів приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладних (документи, які не надано, підкреслити); розрахункових документів та/або банківських виписок з особових рахунків)».
Позивач скористався правом на адміністративне оскарження шляхом подання до ДПС України скарги на рішення комісії з питань зупинення реєстрації податкових накладних/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 22.06.2020 №1658116/39820081 у порядку, визначеному пунктом 56.23 статті 56 Податкового кодексу України.
Рішенням ДПС України за результатами розгляду скаргу позивача залишено без задоволення, рішення комісії регіонального рівня - без змін.
Не погоджуючись із прийнятиим рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не доведено правомірність рішення про відмову у реєстрації розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з підпунктами «а», «б» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України та постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.
У свою чергу, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг, згідно положень пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню; б) дата відвантаження товарів.
Відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.
Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Відповідно до пункту 74.3 статті 74 Податкового кодексу України зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики
За визначенням пункту 2 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246 (далі по тексту - Порядок №1246) податкова накладна - це електронний документ, який складається платником податку на додану вартість (далі платник податку) відповідно до вимог Податкового кодексу України в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.
Згідно з пунктом 12 Порядку №1246 після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов`язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 2001.3 і 2001.9 статті 2001 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 01 липня 2015 року); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування; дотримання вимог Законів України «Про електронний цифровий підпис», «Про електронні документи та електронний документообіг» та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.
Відповідно до пункту 13 Порядку №1246 за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування.
Наведені норми дають підстави для висновку, що законодавець встановлює перелік обов`язкової для фіксації в рамках квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної інформації. Без деталізації такого роду інформації відповідна квитанція не може вважатися належним чином оформленою. При цьому, квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної повинна фіксувати: 1) порядковий номер та дату складення податкової накладної; 2) конкретний критерій або ж критерії, на підставі яких було здійснено зупинення реєстрації податкової накладної; 3) пропозицію про надання платником податків пояснень та/або перелік конкретних документів, що є достатніми для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної.
Положеннями пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, який визначає механізм зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджено постановою Кабінетом Міністрів України від 11.12.2019 №1165 (далі по тексту – Порядок №1165).
Згідно 5 пункту Порядку №1165 платник податку, яким складено та/або подано для реєстрації в Реєстрі податкову накладну/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряється щодо відповідності критеріям ризиковості платника податку (додаток 1), показникам, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку (додаток 2).
Податкова накладна/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряються щодо відповідності відображених у них операцій критеріям ризиковості здійснення операцій.
У разі коли за результатами автоматизованого моніторингу податкової накладної/розрахунку коригування встановлено, що відображена в них операція відповідає хоча б одному критерію ризиковості здійснення операції, крім податкової накладної/розрахунку коригування, складених платником податку, який відповідає хоча б одному показнику, за яким визначається позитивна податкова історія, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється (пункт 4 Порядку №1165).
Відповідно до змісту пункту 10 Порядку №1165 у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, яка є підтвердженням зупинення такої реєстрації.
Пунктом 11 Порядку №1165 передбачено, що у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються:
1) номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування;
2) критерій (критерії) ризиковості платника податку та/або ризиковості здійснення операцій, на підставі якого (яких) зупинено реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, з розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку;
3) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для розгляду питання прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі або відмову в такій реєстрації.
Разом з тим, суд звертає увагу на те, що квитанція контролюючого органу від 28.04.2020 про зупинення реєстрації розрахунку коригування не містить перелік документів, необхідних для розгляду питання щодо прийняття рішення про реєстрацію розрахунку коригування.
Механізм прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі по тексту - Реєстр) реєстрацію яких відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України зупинено в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України, визначає Порядок прийняття рішень про реєстрацію/ відмову в реєстрації податкових накладних/ розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджений Наказом Міністерства фінансів України 12.12.2019 №520 (далі по тексту - Порядок №520).
Пунктом 2 вказаного порядку встановлено, що прийняття рішень про реєстрацію / відмову в реєстрації податкових накладних розрахунків коригування в Реєстрі, реєстрацію яких зупинено, здійснюють комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі головних управлінь Державної податкової служби України в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДПС (далі - комісія регіонального рівня).
Комісія регіонального рівня протягом п`яти робочих днів, що настають за днем отримання пояснень та копій документів, поданих відповідно до пункту 4 цього Порядку, приймає рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі та надсилає його платнику податку в порядку, встановленому статтею 42 Кодексу (пункт 3).
У разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі платник податку має право подати копії документів та письмові пояснення стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію / відмову в реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Реєстрі (пункт 4).
Відповідно до пункту 5 Порядку №520 перелік документів, необхідних для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі, може включати: договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлено повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм і галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачено договором та/або законодавством.
Письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 5 зазначеного Порядку, платник податку подає до ДПС в електронній формі за допомогою засобів електронного зв`язку з урахуванням вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку (пункт 7 Порядку №520).
Письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до пункту 4 цього Порядку, розглядає комісія регіонального рівня (пункт 9 Порядку №520).
Згідно з пунктом 11 Порядку №520 комісія регіонального рівня приймає рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Реєстрі в разі: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі; та/або ненадання платником податку копій документів відповідно до пункту 5 цього Порядку; та/або надання платником податку копій документів, складених/оформлених із порушенням законодавства.
Відповідно до пункту 12 вказаного Порядку №520 рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі набирає чинності в день прийняття відповідного рішення.
Форма такого рішення передбачає, що у разі відмови в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН через ненадання платником податку копій документів, документи, які не надано, повинні бути підкресленими, тобто конкретно вказані.
Системний аналіз наведених законодавчих норм дає можливість дійти висновку, що можливість надання платником податків достатніх документів на підтвердження правомірності формування та подання податкової накладної прямо залежить від чіткого визначення податковим органом конкретного переліку необхідних документів для прийняття рішення щодо реєстрації податкової накладної. Необґрунтоване обмеження права платника податків бути повідомленим про необхідність надання документів за вичерпним переліком, відповідно до критерію зупинення реєстрації податкової накладної, а не будь-яких на власний розсуд, призводить до правової невизначеності, що не відповідає критерію обґрунтованості та пропорційності акту індивідуальної дії.
Як свідчать матеріали справи позивачем 28.04.2020 від контролюючого органу отримано квитанцію, згідно з якою документ прийнято, реєстрація зупинена у зв`язку із тим, що «Відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України реєстрація ПН/РК від 16.04.2020 №3 в Єдиному реєстрі податкових накладних зупинена. ПН/РК відповідає вимогам пункту 1 «Критеріїв ризиковості платника податку». було запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних».
З метою розблокування розрахунку коригування 16.04.2020 позивач надіслав контролюючому органу повідомлення про подання пояснень та копій документів щодо податкової накладної/розрахунку коригування, реєстрацію якої зупинено з поясненнями та документи про підтвердження реальності здійснення операцій по спірному розрахунку коригування.
Комісія ГУ ДПС, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, 22.06.2020 прийняла рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних №1658116/39820081 з підстав «Ненадання платником податку копій документів: первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні листи), у тому числі рахунків-фактури/інвойсів, актів приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладних (документи, які не надано, підкреслити); розрахункових документів та/або банківських виписок з особових рахунків)».
Колегія суддів вважає необгрунтованими посилання податкового органу у рішенні про відмову у реєстрації розрахунку коригування на неподання позивачем окремих документів, без оцінки достатності та належності первинних документів, наданих платником податків.
З наявних матеріалів справи вбачається, що первинні документи, оформлені позивачем у рамках господарських відносин із контрагентом, копії яких надані разом із поясненнями для прийняття рішення щодо реєстрації податкової накладної, складені у відповідності до вимог законодавства та є первинними документами, які засвідчують факт реального виконання позивачем та його контрагентом господарських зобов`язань.
Відтак, невиконання податковим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акту індивідуальної дії призводить до його протиправності.
Згідно з правовими висновками постанови Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №140/2160/18 загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
У пункті 75 постанови Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №509/4156/15-а (адміністративне провадження №К/9901/7504/18) міститься правовий висновок, у силу якого адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності («виправдання») свого рішення.
Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» від 01.07.2003 вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
У той же час суд враховує той факт, що надані позивачем документи підтверджували фактичне здійснення операції з постачання товару на адресу контрагента, кількісні та вартісні показники цих операцій і були достатніми для реєстрації розрахунку коригування.
При цьому, суд першої інстанції правомірно вказав на те, що під час вирішення даної категорії спорів не підлягають дослідженню та аналізу обставини здійснення господарської операції, її реальність тощо, адже спір стосується виключно дотримання процедури реєстрації ПН/розрахунку коригування в ЄРПН.
Беручи до уваги наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що  рішення відповідача про відмову у реєстрації розрахунку коригування є формальними, оскільки позивачем було подано до податкового органу, поряд з іншими документами, достатні документи щодо постачання товарів і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, про неподання яких міститься посилання в оскаржуваному рішенні суб`єкта владних повноважень.
Таким чином, рішення Офісу великих платників податків ДПС, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, від 22.06.2020 є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо позовних вимог у частині зобов`язання Державної податкової служби України зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладених, судова колегія  зазначає наступне.
Згідно з частиною другою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення зокрема про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Частина третя статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Відповідно до підпункту 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна/розрахунок коригування, реєстрацію якої в Єдиному реєстрі податкових накладних було зупинено, реєструється у день настання однієї із таких подій:
а) прийнято рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних;
б) набрало законної сили рішення суду про реєстрацію відповідної податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.
У першому випадку податкова накладна, реєстрацію якої в Єдиному реєстрі податкових накладних було зупинено, реєструється у день прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної, яке ухвалюється саме Комісією ДФС України.
У другому випадку податкова накладна, реєстрацію якої в Єдиному реєстрі податкових накладних було зупинено, реєструється у день набрання законної сили рішення суду про реєстрацію відповідної податкової накладної.
Пунктом 20 Порядку №1246 встановлено, що у разі надходження до ДФС України рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.
Враховуючи, що судом встановлено відсутність правових підстав для відмови у реєстрації податкової накладної шляхом прийняття відповідного рішення, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що належним способом захисту порушеного прав позивача є зобов`язання ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунок коригування кількісних і вартісних показників від 16.04.2020 №3 на суму ПДВ 50 500,00 грн. до податкової накладної від 31.12.2019 №5 в Єдиному реєстрі податкових накладних, виписані ТОВ «ТБ «Новаагро».
Суд також зазначає, що обраний спосіб захисту, що зобов`язання відповідача вчинити відповідні дії узгоджується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту), відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Колегія суддів зазначає, що відповідачами не доведено правомірність рішення про відмову у реєстрації розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для  задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги відповідача є безпідставними, спростовуються наведеним вище та не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції, зміст апеляційної скарги, яка частково дублює відзив на позовну заяву, поданий до суду першої інстанції, містить виключно суб`єктивне бачення відповідачем обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, а відтак, підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.
Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року по справі №520/10743/2020                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.
Задовольняючи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім» Новаагро» про ухвалення додаткового судового рішення щодо вирішення питання розподілу судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу), суд першої інстанції виходив з того, що заявлена позивачем до відшкодування сума витрат на правничу допомогу у розмірі 25 976,50 грн. є співмірною та доведеною. Водночас, відповідач заперечуючи проти витрат на правничу допомогу не навів доводів, якими б спростовувалося понесення витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі, як не наведено відповідачем і даних та обґрунтування щодо того, які витрати, на його думку, є співмірними у даній справі.
Апеляційний суд частково не погоджується із такими висновками суду першої інстанції,  з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.7 ст.139 КАС України).
Відповідно ч.3, 4 ст.143 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Частинами 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).
Згідно з ч.6 ст.135 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст.135 КАС України).
З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Як свідчать матеріали справи 01.05.2020 між Адвокатським об`єднанням «Лоу Уолвс» в особі голови Крайза Олександра Ігоровича (у якості адвоката) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Новаагро» (у якості клієнта) укладено договір про надання правничої допомоги №2/ТБ.
Відповідно до підпункту 1.1 1 розділу вказаного договору предметом договору є надання правової допомоги у обсязі та на умовах передбачених договором. Відповідно до пункту 4.1 вказаного договору вартість послуг визначається відповідно до затраченого часу. Розрахунковий час надання послуг встановлений Додатком 1 до вказаного договору, що є невід`ємною частиною договору. Ціна однієї години затраченого часу на надання послуги дорівнює розміру однієї мінімальної заробітної плати у місячному розмірі визначається відповідно до закону на 01 січня року в якому надаються послуги.
Також судом встановлено, що сторонами було складено та підписано додаткову угоду від 10.08.2020 до договору про надання правової допомоги від 04.05.2020 №2/ТБ, відповідно до якої сторони правочинну досягли домовленості, зокрема, про те, що адвокатське об`єднання зобов`язується надати такі послуги, зокрема:
- скласти, подати адміністративний позов ТОВ «ТБ «Новаагро» до Офісу великих платників податків Державної податкової служби, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення Комісії Офісу великих платників податків Державної податкової служби, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову у такій реєстрації та зобов`язання вчинити певні дії;
- здійснити аналіз судової практики з вирішення спорів у подібних правовідносинах;
- оплата наданих послуг здійснюється клієнтом протягом 15 (п`ятнадцяти днів) банківських днів з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі наданих послух за договором.
На виконання умов зазначеного договору та додаткової угоди сторонами підписано акт прийому-здачі наданих послуг з детальним описом робіт/послуг, виконаних адвокатом за договором про надання правової допомоги, зі змісту якого вбачається, що вартість послуг Адвокатського об`єднання склала:
- складання, подання адміністративного позову у справі №520/10743/2020 - 18 892,00 грн. (4 години);
- аналіз судової практики у даній справі - 7084,50 грн. (1,5 години).
Водночас зазначено, що вартість однієї години затраченого часу на надання послуги дорівнює розміру однієї мінімальної заробітної плати у місячному розмірі визначається відповідно до закону на 01 січня року в якому надаються послуги, а саме становить 4723, 00 грн.
З вказаного акту вбачається, що Адвокатським об`єднанням «ЛОУ УОЛВС» на користь ТОВ «ТБ «Новаагро» надано правничу допомогу у розмірі 25 976,50 грн.
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі №362/3912/18, від 30 вересня 2020 року у справі №201/14495/16-ц.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» зазначено, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року у справах №810/3806/18, №810/2816/18, №810/3806/18), від 22 листопада 2019 року у справі №810/1502/18.
З системного аналізу вищевказаних правових норм можна дійти висновку, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, враховуючи зміст та обсяг наданих послуг, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що розмір витрат, понесених на професійну правничу допомогу позивачем, не є належним чином обґрунтованим у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у розмірі 5000,00 грн., по 2500,00 грн. з кожного відповідача.
Отже, додаткове рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2021 року по справі №520/10743/2020 підлягає скасуванню в частині стягнення судових витрат на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Новаагро» (вулиця Чернишевська, будинок 66, місто Харків, 61002, код ЄДРПОУ: 39820081) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДПС (вулиця Дегтярівська, будинок 11Г, місто Київ, 04119, код ЄДРПОУ: 43141471) витрати на правничу допомогу у розмірі 10488,25 грн. (десять тисяч чотириста вісімдесят вісім гривень 25 копійок) та стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Новаагро» (вулиця Чернишевська, будинок 66, місто Харків, 61002, код ЄДРПОУ: 39820081) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (Львівська площа, буд. 8, місто Київ, 04053, код ЄДРПОУ: 43005393) витрати на правничу допомогу у розмірі 10488,25 грн. (десять тисяч чотириста вісімдесят вісім гривень 25 копійок).
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року по справі                       № 520/10743/2020 залишити без змін. 
Додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2021 року по справі №520/10743/2020 скасувати в частині стягнення судових витрат на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Новаагро» (вулиця Чернишевська, будинок 66, місто Харків, 61002, код ЄДРПОУ: 39820081) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДПС (вулиця Дегтярівська, будинок 11Г, місто Київ, 04119, код ЄДРПОУ: 43141471) витрати на правничу допомогу у розмірі 10488,25 грн. (десять тисяч чотириста вісімдесят вісім гривень 25 копійок) та стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Новаагро» (вулиця Чернишевська, будинок 66, місто Харків, 61002, код ЄДРПОУ: 39820081) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (Львівська площа, буд. 8, місто Київ, 04053, код ЄДРПОУ: 43005393) витрати на правничу допомогу у розмірі 10488,25 грн. (десять тисяч чотириста вісімдесят вісім гривень 25 копійок).
В іншій частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 
Головуючий суддя 		В.А. Калиновський	
Судді	   	Я.М. Макаренко    З.О. Кононенко   	
Повний текст постанови складено  29.04.2021 року