Постанова
Іменем України
 
12 травня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 610/1250/18
провадження № 61-2555св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Антоненко Н. О. (суддя-доповідач),
суддів: Дундар І. О., Тітова М. Ю., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., 
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області,
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , підписану адвокатом Маринушкіною Ларисою Володимирівною, на постанову Харківського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року в складі колегії суддів Тичкова О. Ю., Сащенко І. С., Піддубного Р. М.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання протиправною бездіяльності та визнання договору оренди укладеним. 
 
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 14 серпня 2015 року він звернувся до ГУ Держгеокадастру у Харківській області із заявою про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення, що розташована за межами населеного пункту на території Міловської сільської ради Балаклійського району Харківської області, для передачі йому в оренду строком на 49 років.
 
Наказом ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 07 вересня 2015 року № 1502-СГ ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки з визначенням орієнтовного розміру земельної ділянки 43,1900 га за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства; зобов`язано ОСОБА_1 розробити проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки. 
 
На виконання вимог наказу на підставі договору від 15 вересня 2015 року № 15.09-02, укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , виготовлено проєкт землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки для ведення фермерського господарства.
 
Наказом ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 22 квітня 2016 року № 3320-СГ затверджено проєкт землеустрою; надано ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку площею 43,1900 га, у тому числі рілля площею 43,1900 га (кадастровий номер 6320284000:02:000:0604) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства, строком на 7 років. Цим же наказом річний розмір орендної плати за користування земельною ділянкою на правах оренди визначено у розмірі 8% від нормативно грошової оцінки землі; зобов`язано ОСОБА_1 у місячний строк звернутися до ГУ Держгеокадастру у Харківській області щодо укладання договору оренди землі.
 
Наказом ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 21 липня 2016 року № 6588-СГ внесено зміни до наказу № 3320-СГ від 22 квітня 2016 року, яким у пункті 2 замість слів «строком на 7 років» зазначено «строком на 25 років».
З метою визначення розміру орендної плати за землю на замовлення позивача згідно договору від 28 серпня 2017 року № 1721990100449 Харківською регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» виготовлено технічну документацію з нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки (кадастровий номер 6320284000:02:000:0604).
 
03 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про укладення договору оренди земельної ділянки, до якого було додано, зокрема, три примірники договору оренди землі з розрахунком розміру орендної плати, підписані позивачем та складені на підставі Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2004 року № 220 «Про затвердження Типового договору оренди землі».
 
За результатами розгляду заяви ГУ Держгеокадастру у Харківській області листом від 23 квітня 2018 року № М-4502/0-3462/0/95-18 відмовило позивачу в укладанні договорів та зауважило, що укладення договору оренди земельної ділянки площею 43,1900 га можливе на умовах строку його дії 7 років та розміром орендної плати 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
 
Вказує, що запропоновані умови не відповідають досягнутій сторонами домовленості щодо істотних умов договору та наказу ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 22 квітня 2016 року № 3320-СГ (зі змінами, внесеними наказом ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 21 липня 2016 року № 6588-СГ).
 
У зв`язку з наведеним просив: визнати протиправною бездіяльність ГУ Держгеокадастру у Харківській області щодо не вирішення по суті письмової заяви ОСОБА_1 від 03 квітня 2018 року про укладення договору оренди земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення (рілля) кадастровий номер 6320284000:02:000:0604, площею 43,1900 га; визнати укладеним договір оренди вказаної земельної ділянки між ГУ Держгеокадастру у Харківській області та позивачем у редакції, викладеній у позовній заяві, а саме: строк дії договору встановити в 25 років, орендну плату - в розмірі 8 % від нормативної грошової оцінки землі.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 20 липня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправною бездіяльність ГУ Держгеокадастру у Харківській області з приводу не вирішення по суті письмової заяви ОСОБА_1 від 03 квітня 2018 року щодо укладання договору оренди земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення (рілля) кадастровий номер 6320284000:02:000:0604, площею 43,1900 га, що розташована за межами населених пунктів на території Міловської сільської ради Балаклійського району Харківської області для ведення фермерського господарства; визнано договір оренди земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення (рілля) кадастровий номер 6320284000:02:000:0604, площею 43,1900 га, що розташована за межами населених пунктів на території Міловської сільської ради Балаклійського району Харківської області для ведення фермерського господарства між ГУ Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_1 укладеним у редакції, що передбачає строк дії договору - 25 років, а орендна плата - 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
 
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність ГУ Держгеокадастру у Харківській області, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем заява ОСОБА_1 про укладення договору оренди землі по суті розглянута не була, що суперечить нормам земельного законодавства. 
 
Суд першої інстанції встановив, що підставою для укладання договору оренди земельної ділянки з ОСОБА_1 є прийнятий на підставі повноважень, визначених законом, наказ ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 22 квітня 2016 року № 3320-СГ (зі змінами, внесеними наказом ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 21 липня 2016 року № 6588-СГ). Відмова відповідача укласти з ОСОБА_1 договір оренди землі з посиланням на доручення Держгеокадастру від 05 липня 2017 року № 22-28-0.13-10489/2-17 не відповідає вимогам закону, оскільки вказане доручення має рекомендаційний характер. Умови запропонованого ОСОБА_1 договору оренди відповідають чинному законодавству.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року апеляційну скаргу представника ГУ Держгеокадастру у Харківській області задоволено; рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 20 липня 2018 року скасовано; ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру у Харківській області про визнання протиправною бездіяльності та визнання договору укладеним відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Апеляційний суд виходив із того, що постановою Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 413 затверджено Стратегію удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, відповідно до якої Держгеокадастр та його територіальні органи зобов`язано переглянути діючі договори оренди земель сільськогосподарського призначення державної власності з метою приведення їх у відповідність з вимогами законодавства та напрямами цієї Стратегії з урахуванням Закону України «Про оренду землі».
 
Позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Харківській області щодо укладення договору оренди землі після набрання чинності вказаною постановою та надання Держгеокадастром доручення від 05 липня 2017 року № 22-28-0.13-10489/2-17, тому на час звернення ОСОБА_1 до відповідача із заявою про укладення договору оренди ГУ Держгеокадастру у Харківській області через обставини, що змінилися, не мало волевиявлення на укладення договору оренди з ОСОБА_1 на умовах, що були узгоджені майже 2 роки тому, у зв`язку з чим апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. 
 
Аргументи учасників справи
 
У січні 2019 року представник ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року, просить її скасувати як таку, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, і залишити в силі рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 20 липня 2018 року.  
 
Касаційна скарга мотивована тим, що: постанова Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 413 «Про деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними» є підзаконним нормативно-правовим актом, що суперечить статтям 85, 92 Конституції України, статтям 93 та частини 13 статті 123 ЗК України та пунктам 288.4, 288.5. статті 288 ПК України, у зв`язку з чим апеляційному суду слід було застосовувати норми закону, що мають вищу юридичну силу. 
 
Відповідно до змісту вказаної постанови КМУ від 07 червня 2017 року Міністерство аграрної політики та продовольства разом з Державною службою з питань геодезії, картографії та кадастру мають розробити та внести на розгляд КМУ у шестимісячний строк проєкти відповідних нормативно-правових актів, спрямованих на реалізацію Стратегії удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними (далі - Стратегія). Проте зміни до ЗК України та інших законів у відповідності до Стратегії не вносились, а тому Стратегія не може застосовуватися до земельних правовідносин, у зв`язку з чим висновок апеляційного суду про наявність змін у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності є безпідставними. 
 
Підставою для укладення договору оренди земельної ділянки з позивачем є наказ ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 22 квітня 2016 року № 3320-СГ (зі змінами, внесеними наказом від 21 липня 2016 року № 6588-СГ), який є чинним. Вважає, що отримавши відповідний наказ, позивач мав усі підстави розраховувати на законний перебіг подій, що є правомірним очікуванням отримання в оренду відповідної земельної ділянки. 
 
12 березня 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ГУ Держгеокадастру у Харківській області на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому управління просить залишити її без задоволення, а оскаржену постанову апеляційного суду без змін. Вказує, що позивач у порушення місячного терміну не звернувся до ГУ Держгеокадастру у Харківській області щодо укладення договору оренди землі, встановленого наказом ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 22 квітня 2016 року № 3320-СГ (зі змінами, внесеними наказом від 21 липня 2016 року № 6588-СГ), а звернувся 03 квітня 2018 року із заявою, на яку управління надало відповідь, що відповідно до норм чинного земельного законодавства укладення з ним договору можливе на умовах строку його дії 7 років з розміром орендної плати 12 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки. Крім того, позивач звернувся до управління із заявою щодо укладення договору оренди землі після набрання чинності постановою КМУ від 07 червня 2017 року № 413 «Про деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними» та доручення Держгеокадастру від 05 липня 2017 року № 22-28-0.13-10489/2-17, відповідно до якої територіальні органи Держгеокадастру зобов`язано переглянути діючі договори оренди земель сільськогосподарського призначення державної власності з метою раціонального використання вказаних земель, прозорості діяльності системи управління земельними ресурсами, запобігання виникненню корупційних факторів та уникнення надання переваг одному орендарю перед іншим в частині встановлення розміру орендної плати. З урахуванням наведеного позивачу була надана обґрунтована відповідь про відмову в укладенні договору оренди земельної ділянки на запропонованих ним умовах. 
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у справі. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відмову від касаційної скарги та закриття касаційного провадження у справі. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2021 року справу призначено до розгляду. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що 14 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Харківській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зокрема земельної ділянки площею 43,1900 га для ведення фермерського господарства із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Міловської сільської ради Балаклійського району Харківської області для передачі йому в оренду строком на 49 років.
 
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 07 вересня 2015 року № 1502-СГ ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів Міловської сільської ради Балаклійського району Харківської області з визначенням орієнтовного розміру земельної ділянки 43,1900 га за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства (код згідно КВЦПЗ - 01.02); зобов`язано ОСОБА_1 замовити розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
 
На виконання наказу ГУ Держгеокадастру у Харківській області № 1502-СГ від 07 вересня 2015 року, на підставі договору від 15 вересня 2015 року № 15.09-02, укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , виготовлено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, розташованої за межами населених пунктів Міловської сільської ради на території Балаклійського району Харківської області. 
 
Зазначений проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки був погоджений Відділом Держгеокадастру у Балаклійському районі Харківської області, про що надано відповідний висновок від 08 жовтня 2015 року № 86.
 
Згідно висновку державної експертизи землевпорядної документації від 10 грудня 2015 року № 1342-15 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, розташованої за межами населених пунктів Міловської сільської ради на території Балаклійського району Харківської області не в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам та повертається на доопрацювання. На висновку міститься відбиток штампу Держгеокадастру із написом «Зауваження враховано».
 
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 22 квітня 2016 року № 3320-СГ затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Надано ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку площею 43,1900 га, у тому числі рілля площею 43,1900 га (кадастровий номер 6320284000:02:000:0604) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Міловської сільської ради Балаклійського району Харківської області строком на 7 (сім) років. Зазначеним наказом річний розмір орендної плати за користування земельною ділянкою на правах оренди визначено у розмірі 8 % від нормативно грошової оцінки землі; зобов`язано ОСОБА_1 у місячний строк звернутися до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області щодо укладання договору оренди землі.
 
Враховуючи заяву ОСОБА_1 від 12 липня 2016 року, наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 21 липня 2016 року № 6588-СГ внесено зміни до наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 22 квітня 2016 року № 3320-СГ: у пункті 2 замість слів «строком на 7 років» зазначено «строком на 25 років».
 
З метою визначення розміру орендної плати за землю на замовлення ОСОБА_1 згідно договору від 28 серпня 2017 року № 1721990100449 Харківською регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» виготовлено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки (кадастровий номер 6320284000:02:000:0604). 
03 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області із заявою про укладення договору оренди земельної ділянки. До заяви ОСОБА_1 крім іншого додав три примірники договору оренди землі з розрахунком розміру орендної плати, підписані позивачем та складені на підставі Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2004 року № 220 «Про затвердження Типового договору оренди землі».
 
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 03 квітня 2018 року ГУ Держгеокадастру у Харківській області листом від 23 квітня 2018 року № М-4502/0-3462/0/95-18 повідомило ОСОБА_1 про те, що укладення договорів оренди земельних ділянок, у тому числі і земельної ділянки площею 43,1900 га (кадастровий номер 6320284000:02:000:0604) можливе на умовах зі строком дії договорів 7 років та розміром орендної плати 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
У частині другій статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
Частиною першою статті 3 ЗК України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
 
Набуття права на землю громадянами врегульовано главою 19 ЗК України, яка, зокрема, визначає підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності (стаття 116), порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами (стаття 118), норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам (стаття 121 ЗК України), повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування (стаття 122 ЗК України).
 
Так, відповідно до частини четвертої статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
 
Зі змісту листа відповідача від 23 квітня 2018 року № М-4502/0-3462/0/95-18 встановлено, що за результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на укладення договорів оренди землі відповідачем фактично надано відповідь про відмову в укладенні таких договорів із посиланням на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 413 «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними» пріоритетом управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними є передача земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності переважно на умовах оренди на строк не більш як сім років. Натомість позивач указав бажаний строк оренди 25 років. Відповідно до доручення Держгеокадасту від 05 липня 2017 року ГУ Держеокадастру у Харківській області зобов`язано надавати в оренду землю із встановлення максимальної відсоткової ставки орендної плати, визначеної ПК України,  відповідач переглянув умови стосовно оренди земельних ділянок та установив, що укладення договорів оренди земельних ділянок можливо лише на умовах з розміром орендної ставки у 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а не 8 % як визначено у договорі позивачем. 
 
Спірні правовідносини виникли у зв`язку із застосуванням зазначеної постанови КМУ № 413 від 07 червня 2017 року, оскільки в укладенні договору оренди земельної ділянки позивачу відмовлено саме з посиланням на неї.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив із того, що позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Харківській області щодо укладення договору оренди землі після набрання чинності постановою КМУ № 413 від 07 червня 2017 року, а тому у зв`язку із зміною обставин відповідач не мав волевиявлення на укладення договору оренди з ОСОБА_1 на умовах, що були узгоджені майже два роки тому. 
 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 січня 2021 року в справі № 812/1449/17 міститься висновок, що «Постановою № 413 Кабінет Міністрів України затвердив Стратегію удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними. Метою Постанови № 413 є створення сучасної, прозорої і дієвої системи управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності, спрямованої на забезпечення захисту інтересів суспільства (насамперед учасників антитерористичної операції), територіальних громад та держави, а також раціонального та ефективного функціонування сільськогосподарських регіонів з урахуванням потреб розвитку населених пунктів, запобігання деградації земель, необхідності забезпечення продовольчої безпеки держави. Ураховуючи викладене колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що Постанова № 413 прийнята з метою вдосконалення системи управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності, а також раціонального та ефективного їх використання та жодним чином не регулює правовідносини між громадянином та державою щодо передачі земельних ділянок у власність у межах норм безоплатної приватизації для ведення фермерського господарства. Колегія суддів Верховного Суду наголошує, що у зв`язку із прийняттям Постанови № 413 зміни до Земельного кодексу України не вносились, перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою не змінювався. Відтак, посилання відповідача на Постанову № 413, як на нормативний акт, що прийнятий на виконання Земельного кодексу України, чи іншого закону, що регулює земельні правовідносини, та надає відповідачу право відмовляти у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою є протиправним». 
 
Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 25 червня 2019 року № 8-р/2019 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) постанову КМУ № 413 від 07 червня 2017 року зі змінами та визначено, що така втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
 
За таких обставин висновок суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 з урахуванням постанови КМУ від 07 червня 2017 року № 413 є безпідставним. 
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції з підстав неврахування постанови КМУ від 07 червня 2017 року № 413, апеляційний суд не перевірив підстав задоволення позову, встановлених судом першої інстанції,  та обґрунтованість доводів усіх учасників справи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції, мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційний скарзі, чим допустив порушення частини третьої статті 382 ЦПК України. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
В силу положень статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи касаційним судом Верховний Суд позбавлений можливості ухвалити нове рішення в цій справі, оскільки для його ухвалення необхідно встановити обставини, що не були встановлені в рішеннях судів попередніх інстанцій.
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржену постанову апеляційного суду скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , підписану адвокатом Маринушкіною Ларисою Володимирівною, задовольнити частково.
 
Постанову Харківського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції постанова Харківського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року, втрачає законну силу.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                    Н. О. Антоненко
 
Судді                                                                              І. О. Дундар
 
Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук
 
М. Ю. Тітов