Справа № 161/16279/20 	Головуючий у 1 інстанції: Рудська С. М. 	
Провадження № 22-ц/802/494/21  Категорія: 53 	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
06 квітня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Шевчук Л.Я.,
суддів Данилюк В.А., Карпук А.К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 лютого 2021 року,

                                В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеними позовними вимогами, які обгрунтував тим, що 21 лютого 2020 року в с. Гірка Полонка Луцького району Волинської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «DAF CF 75» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля марки «MERCEDES-Benz» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Постановою Луцького міськрайонного міськрайонного суду Волинської області від 30 квітня 2020 року ОСОБА_2 було визнаним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адмірістративної відповідальності.
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «DAF CF» перед третіми особами була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Страховиком був складений акт про настання страхового випадку і виплачено потерпілому страхове відшкодування в розмірі 66122,80 грн з урахуванням коефіцієнту зносу - 70%, хоча вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля складає 130251,30 грн.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача заподіяну йому шкоду в розмірі 64128,50 грн, а також судові витрати по справі.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 лютого 2021 року у цій справу позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, задоволено. 
       Постановлено стягнути з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1 64128,50 грн заподіяного матеріального збитку.
Стягнуто з відповідача в користь позивача 840,80 грн судового збору.
Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просить рішення суду скасувати, а провадження у справі закрити.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Апеляційний суд відповідно до вимог частини 1 статті 369 ЦПК України розглянув цю справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
       Апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.
За матеріалами справи встановлено, що 21 лютого 2020 року у селі Гірка Полонка Луцького району Волинської області з вини відповідача ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого був пошкоджений автомобіль позивача ОСОБА_1 .
       Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 квітня 2020 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпроАП.
       На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «DAF CF 75» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 перед третіми особами була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 186380205. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 100000 грн (а.с. 73) .
13 травня 2020 року страховиком складено страховий акт № UA2020022100037/L01/01 та проведено розрахунок страхового відшкодування до страхового акту, відповідно до якого розмір матеріального збитку, заподіяного потерпілому ОСОБА_1 , складає 156090,64 грн (а.с.13-14,16-19). 
Судом також установлено, що 15 травня 2020 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування в користь потерпілого ОСОБА_1 з урахуванням коефіцієнту зносу у розмірі 66122,80 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 43220 від 15 травня 2020 року (а.с.24).
Вартість проведеного позивачем відновлювального ремонту автомобіля марки «MERCEDES-Benz» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 130251,30 грн, що підтвержується актом приймання-передачі виконаних робіт від 09 липня 2020 року (а.с. 22-23).
Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1, частини 1 статті 1188 ЦК України).
Відповідно до частини 3 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі-Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.
При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно з поважних причин помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
У випадку, коли для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
При цьому пунктом 32.7 частини 1 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.
Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.
За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).
Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого транспортного засобу.
Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження транспортного засобу і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.
Показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.
Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.
Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу.
Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків.
Відповідно до підпункту 8.6.1 пункту 8.6 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів колісного траснпортного засобу.
Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів транспортних засобів.
Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості колісного траспортного засобу не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).
Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.
Системний аналіз пункту 32.7 частини 1 статті 32 Закну України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.
Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що різниця між розміром страхового відшкодування, яке здійснило ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на користь позивача ОСОБА_1 , та проведеного позивачем відновлювального ремонту автомобіля марки «MERCEDES-Benz» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 є заподіяна майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу і підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.
Відповідно до частини 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок щодо їх застосування, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, (провадження № 14-176цс18) (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. 
З урахуванням того, що цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля марки «MERCEDES-Benz» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна», майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт).
Судом встановлено, що різниця між страховою виплатою та вартістю відновлювального ремонту автомобіля складає 64128,50 грн.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висноску про стягнення з відповідача ОСОБА_2 , з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода, в користь потерпілого ОСОБА_1 матеріальний збиток, завданий внаслідок дорожньо-траспорної пригоди в розмірі 64128,50 грн.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що акт прийому-передачі виконаних робіт не є належним доказом по справі, так як не містить інформацію щодо предмету доказування в частині заявлених вимог. 
Як було встановлено судом, страховою компанією при складанні страхового акту був проведений розрахунок страхового відшкодування, з якого убачається, що загальна вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля складає 156090,94 грн, а згідно акту приймання-передачі виконаних робіт загальна вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля складає 130251 грн. 
       Крім того, перелік запасних частин та виконаних робіт по відновлювальному ремонту автомобіля, зазначених в акті приймання-передачі виконаних робіт, відповідає ремонтній калькуляції, складеній страховою компанією.
       Відповідач не надав суду доказів, які б спростовували доводи позивача щодо вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.
Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

                              П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 лютого 2021 року у цій справі залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийнятття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий 

Судді