ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 р. 	Справа № 480/5760/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРІВКА" на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 01.03.2021, головуючий суддя І інстанції: О.М. Кунець,  м. Суми, по справі № 480/5760/20
за позовом                Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРІВКА"  
до                Головного управління Держгеокадастру у Сумській області                        
про визнання протиправним та скасування припису,

ВСТАНОВИВ

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 по справі №480/5760/20 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРІВКА" до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання протиправним та скасування припису – задоволено.
Визнано протиправним і скасовано припис Головного управління Держгеокадастру у Сумській області № 389-ДК/0146Пр/03/01-20 від 13 серпня 2020 року.
Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юрівка» (пл. Бердицького, буд. 6, с. Юрівка, Конотопський район, Сумська область, 41674, код ЄДРПОУ 34072392) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (вул. Герасима Кондратьєва, 25, м. Суми, 40000, код ЄДРПОУ 39765885) суму судового збору в розмірі 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок) та суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі  2000 (дві тисячі)  грн. 00 коп. 
В позовній заяві позивач, посилаючись на положення ч.7 ст. 139 КАС України, повідомляв, що у зв`язку з розглядом справи за даним позовом має сплатити судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, докази чого будуть подані в процесі розгляду справи та протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом.
19.02.2021, засобами поштового зв`язку, представник позивача звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат по справі №480/5760/20, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача 24800 грн судових витрат, пов`язаних з наданням іншій стороні професійної правничої допомоги адвоката, що підтверджується копіями документальних матеріалів, які додаються. 
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового судового рішення у справі №480/5760/20 - відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою, подав апеляційну скаргу, в якій, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що витрати на правничу допомогу підтверджуються наданими до суду першої інстанції договором про надання правової допомоги від 21.08.2020, прибутковим касовим ордером від 19.02.2021 №1-19-02/21, актом приймання-передачі наданих послуг від 19.02.2021, а також наданим разом із позовною заявою копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордером про надання правничої допомоги. Наполягає, що витрати на оплату наданих позивачеві послуг з правової допомоги підлягали відшкодуванню, оскільки їх види, які відображено в акті приймання-передачі послуг повністю відповідають переліку, визначеному постановою Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 по справі № 826/1216/16, а ціна оплати за годину роботи адвоката (3100 грн), з урахуванням рішення Європейського суду з прав людини у справі «Родзевілло проти України», в якому визнано обґрунтованим розмір ставки 120 доларів США у гривневому еквіваленті за годину роботи адвоката, є цілком прийнятною та обґрунтованою.
Зазначив, що суд першої інстанції, відмовляючи в ухваленні додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 24800 грн, помилково посилався на те, що питання стягнення вказаних витрат вже було вирішено судом в рішенні від 15.02.2021 по даній справі. Пояснив, що дана заява було подана до суду 19.02.2021 в порядку ч.7 ст. 139 КАС України, тобто протягом 5-ти днів після ухвалення судом першої інстанції рішення за результатами розгляду справи, разом з копіями акту приймання-передачі наданих послуг від 19.02.2021 на суму 24800 грн та прибутковим касовим ордером на вказану суму. Зауважив, що застереження про те, що такі документи буде надано протягом 5-ти днів після ухвалення рішення містилися в позовній заяві. Крім того, перелік послуг, зазначених в акті від 19.02.2021 відмінний від переліку послуг, наведених в акті від 13.11.2020, якому суд надавав оцінку в рішенні від 15.02.2021. У зв`язку з чим, вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави ігнорувати положення ч.7 ст. 139 КАС України та відмовляти у задоволенні заяви від 19.02.2021 про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 24800 грн.
Також вказує на необґрунтованість твердження суду першої інстанції з приводу, того, що позивач та його представник не були позбавлені можливості до прийняття судом рішення по справі від 15.02.2021 надати докази надання/отримання вказаних послуг, оскільки акт приймання-передачі наданих послуг та прибутковий касовий ордер було складено та підписано 19.02.2021, тобто вже після ухвалення судом рішення від 15.02.2021. 
Доводи суду першої інстанції  про те, що процесуальні документи по справі були підписані директором товариства, а не представником позивача не спростовують факту надання останнім правової допомоги позивачу, оскільки всі процесуальні документи містять застереження про те, що вони складені саме представником позивача – адвокатом Тукманом Є.Г. та, як вбачається з наявних в матеріалах справи поштових конвертів, направлялись до суду саме адвокатом, а не директором товариства. 
З огляду на викладене, вважає, що незастосування судом першої інстанції норм частини 7 ст. 139 КАС України при вирішенні заяви свідчить про порушення останнім норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання та прийняття рішення про відмову в ухваленні додаткового рішення відповідно до заяви від 19.02.2021.
Відповідач, в надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу, просив суд апеляційної інстанції залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Посилаючись на приписи ч.7 ст. 139 КАС України, відповідно до якої відшкодування судових витрат здійснюється у разі наявності відповідної заяви строни, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, вказує про відсутність підстав для відшкодування позивачу за рахунок відповідача витрат на правничу допомогу, оскільки дана справа розглядалася в порядку спрощеного провадження, тобто, без проведення судових дебатів, а тому в даному випадку не може бути застосовано вказану норму. Крім того зауважив, що справа № 480/5760/20 не відноситься до категорії складних, є типовою адміністративною справою, спір у якій виник у зв`язку з  визнанням неправомірним та скасування припису Головного управління Держгеокадастру, яким встановлювалися зобов`язання вжити заходів щодо усунення порушення земельного законодавства. Також зазначив, що питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу вже вирішено судом під час ухвалення рішення по справі, однак позивач, звертаючись до суду вже після ухвалення такого рішення із заявою про відшкодування витрат на правничу допомогу, вирішив таким чином додатково стягнути кошти з відповідача, який фінансується з державного бюджету.
Крім того зазначив, що позовну заяву та апеляційну скаргу підписано самим директором ТОВ "Юрівка", що спростовує твердження представника позивача про те, що вказані документи складались саме ним. Не підтверджує вказаного факту і посилання адвоката на наявність на кожному з процесуальних документів, поданих стороною позивача, застереження про складання їх саме представником позивача, з огляду на факт їх підписання саме керівником ТОВ "Юрівка", як відповідальною особою. Враховуючи вищевикладене, вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача правничої допомоги у розмірі 24800 грн безпідставними та необгрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду з цим позовом подавалася заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 31 000 грн разом із наданням документів на підтвердження їх понесення.
Вказаній заяві була надана оцінка судом першої інстанції у рішенні Сумського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 по справі № 480/5760/20 – задоволено частково у розмірі 2000 грн.
Позивач, в порядку 139 КАС України 19.02.2021 направив засобами поштового зв`язку до суду заяву, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача 24800,00 грн. судових витрат та надав документи на підтвердження понесення таких витрат.
Відмовляючи в задоволенні вказаної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що питання щодо відшкодування судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу вже вирішено судом під час ухвалення рішення у справі, а повноваження змінювати ухвалене судове рішення, у суду, який ухвалив це рішення відсутні. Також вказав, що зазначені у наданих до суду документах послуги, були надані представником позивача ще до надання акту приймання-передачі наданих послуг від 13.11.2020, який судом вже розглянутий при вирішенні питання відшкодування судових витрат при ухваленні рішення в даній справі. Отже, позивач не був позбавлений можливості надати своєчасно до суду докази надання/отримання послуг адвокатом та своєчасно (до прийняття рішення  у справі) заявити дані витрати до відшкодування. 
Надаючи оцінку вказаній ухвалі суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.
Згідно з частиною 1 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частин першої та другої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Виходячи зі змісту пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
В силу частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 7 статті 139 КАС України).
У розумінні частини 9 статті 120 КАС України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.
Як встановлено вище, представником позивача вказана заява була подана до відділення поштового зв`язку 19.02.2021 тобто у межах п`ятиденного строку з дня ухвалення судового рішення, встановленого частиною 7 статті 139 КАС України.
Доводи відповідача з приводу неможливості відшкодування витрат на правничу допомогу за заявою позивача від 19.02.2021, у зв`язку з тим, що розгляд даної справи відбувався в порядку спрощеного провадження, колегія суддів не приймає, оскільки наведеною процесуальною нормою не передбачено виняткових умов для відшкодування витрат на правничу допомоги, по`язаних, зокрема, з  особливостями виду судового провадження.
Положеннями частин 3 та 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт. 
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з приписами частини 6 статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 135 КАС України). 
З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. 
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі “East/WestAllianceLimited” проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі “Лавентс проти Латвії” від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно наданого представником позивача акту приймання-передачі наданих послуг від 19.02.2021 до договору про надання правової допомоги від 21.08.2020, адвокатом надано позивачу наступні послуги з правової допомоги:
- здійснення особистого прийому Клієнта з питання надання консультацій про положення чинного законодавства у тому числі статей 132, 134, 139 Кодексу адміністративного судочинства України та правозастосовчої практики на прикладі постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 по справі № 826/1216/16 (провадження №11-56 2ас18), постанов Верховного Суду від 05.09.2019у справі № 826/841/17, від 24.10.2019 у справі №820/4280/17, від 25.10.2019 у справі № 826/13270/16, № 826/841/17 від 05.09.2019, від 16.05.2019 у справі № 823/2638/18 від 20.12.2018 у справі №316/1923/16-а, рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 № 23-рп/2009, практики Європейського суду з прав людини, зокрема, визначеної у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Еімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», у справі «Родзевілло проти України» (Заява №38771/05) в аспекті захисту позиції Клієнта, - дії у формі окремої позасудової процедури загальною тривалістю 2 години;
- опрацювання відзиву відповідача від 12.10.2020 на позовну заяву по справі № 480/5760/20, надання правової оцінки доводам зазначеного відзиву, доведення відпрацьованої позиції з цього приводу до уповноваженої особи Клієнта – дії у формі окремої позасудової процедури загальною тривалістю 2 години;
- розроблення, структуризація та складання процесуальних документів: заяви від 13.11.2020 по справі № 480/5760/20 з додатками, відповіді від 16.11.2020 з додатками на відзив відповідача по справі № 480/5760/20 (у тому числі подання матеріалів на підпис уповноваженої особи клієнта) - дії у формі окремої позасудової процедури загальною тривалістю 4 години.
Загальна вартість вказаних послуг, із врахуванням вартості 1 години роботи адвоката на рівні 3100 грн., становить 24800 грн.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 24800 грн. позивачем надано до матеріалів справи копії договору про надання правової допомоги від 21.08.2020, укладеного між ТОВ «Юрівка» та адвокатом Тукманом Євгеном Григоровичем, акту приймання-передачі наданих послуг від 19.02.2021 до договору про надання правової допомоги від 21.08.2020 та прибуткового касового ордеру № 1-19-02/21 від 19.02.2021 на суму 24 800 грн.
Зі змісту норм частин 4, 5 та 6 статті 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі №816/2096/17).
Приписами частини 7 статті 134 КАС України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, колегія суддів зауважує, що при розгляді питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
Так, представник відповідача у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, заперечуючи проти задволення заяви позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу, вказував, що дана справа № 480/5760/20 не відноситься до категорії складних, є типовою адміністративною справою, спір у якій виник у зв`язку з визнанням неправомірним та скасування припису Головного управління Держгеокадастру, яким встановлювалися зобов`язання вжити заходів щодо усунення порушення земельного законодавства. 
Також зазначив, що питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу вже було  вирішено судом під час ухвалення рішення по справі, однак позивач, звертаючись до суду вже після ухвалення такого рішення із заявою про відшкодування витрат на правничу допомогу, прагне таким чином додатково стягнути кошти з відповідача, який фінансується з державного бюджету.
За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи у КАС, колегія суддів, враховуючи заперечення відповідача, зазначає наступне.
Так, з приводу заявлених до відшкодування представником позивача витрат на правничу допомогу за здійснення особистого прийому клієнта з питання надання консультацій про положення чинного законодавства у тому числі статей 132, 134, 139 Кодексу адміністративного судочинства України та правозастосовчої практики на прикладі постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 по справі № 826/1216/16 (провадження №11-562ас18), постанов Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 826/841/17, від 24.10.2019 у справі № 820/4280/17, від 25.10.2019 у справі № 826/13270/16, № 826/841/17 від 05.09.2019, від 16.05.2019 у справі №823/2638/18 від 20.12.2018 у справі № 316/1923/16-а, рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 №23-рп/2009, практики Європейського суду з прав людини, зокрема, визначеної у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Еімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», у справі «Родзевілло проти України» (Заява №38771/05) в аспекті захисту позиції Клієнта у розмірі 6200 грн. із розрахунку 3100 грн. за 1 годину роботи адвоката, колегія суддів зауважує, що оскільки наведеними нормами статтей КАС України, постановою Верховного Суду, рішеннями Конституційного Суду та Європейського суду з прав людини врегульовано правовідносини, які пов`язані з питанням розподілу судових витрат, зокрема на професійну правничу допомогу, надання правової допомоги в цій частині неможливо вважати самостійними послугами з надання правової (правничої) допомоги (такі прослуги є складовою процесу складання заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, відшкодування витрат за складання якої позивачем заявлено в цій же заяві від 19.02.2021), а тому відсутні підстави для їх відшкожування.
Так само, колегія суддів не вбачає підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу за опрацювання відзиву відповідача від 12.10.2020 на позовну заяву по справі № 480/5760/20, надання правової оцінки доводам зазначеного відзиву, доведення відпрацьованої позиції з цього приводу до уповноваженої особи Клієнта, у загальному розмірі 6200 грн із розрахунку 3100 грн за 1 годину роботи адвоката, оскільки надання правової допомоги в цій частині неможливо вважати самостійними послугами з надання правової (правничої) допомоги, так як це є складовою процесу складання відповіді на відзив, відшкодування витрат за складання якого заявлено позивачем окремо в цій же заяві від 19.02.2021. 
З приводу заяви позивача в частині відшкодування витрат на правничу допомогу за розроблення, структуризацію та складання процесуальних документів, а саме заяви від 13.11.2020 по справі № 480/5760/20 з додатками, відповіді від 16.11.2020 з додатками на відзив відповідача по справі № 480/5760/20 (у тому числі подання матеріалів на підпис уповноваженої особи клієнта), вартість яких, із розрахунку 3100 грн за 1 годину роботи адвоката, становить 12400 грн, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, заявою від 13.11.2020 є заява про стягнення судових витрат по справі № 480/5760/20 на 1 аркуші з обох сторін, в якій зазначено лише два речення з приводу перебування в провадженні суду вказаної справи та вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, що свідчить про те, що складання такої заяви не потребувало від адвоката значних зусиль та вочевидь не могло зайняти зазначеного в акті часу. 
Щодо відшкодування витрат за складання відповіді на відзив від 16.11.2020 по справі №480/5760/20, колегія суддів, дослідивши зміст останньої, в якому процитовано ст.ст. 22, 111 Земельного кодексу України та ст. 37 Закону України «Про охорону земель» та відображено висновок представника позивача, зроблений на основі їх аналізу, а також враховуючи об`єм такої відповіді (1 аркуш з двох сторін), так само вважає, що складання такого документу не потребувало від адвоката опрацювання значного обсягу інформації.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу за складання заяви від 13.11.2020 та відповіді на відзив від 16.11.2020 по справі № 480/5760/20, визначений останнім на рівні 12400 грн. (із розрахунку 3100 грн за годину роботи адвоката) є необгрунтованим, у зв`язку з чим заява в цій частині підлягає частковому задоволенню у розмірі 3100 грн, що відповідає сумі, визначеною представником позивача за годину його роботи, оскільки складання вказаних документів, з огляду на вказані вище обставини, не могло зайняти у останнього більше години.
Колегія суддів зазначає, що послуги з подання матеріалів на підпис уповноваженої особи клієнта не охоплюються поняттям правничої допомоги, оскільки не вимагають жодних юридичних знань, отже не враховуються до складу сум правничої допомоги, які підлягають компенсації за рахунок відповідача.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що лише послуги зі складання заяви від 13.11.2020 та відповіді на відзив від 16.11.2020 по справі № 480/5760/20, розмір витрат за надання яких, є видами правничої допомоги, які можливо віднести до складу витрат на правничу допомогу за актом приймання-передачі наданих послуг від 19.02.2021 до договору про надання правової допомоги від 21.08.2020.
Таким чином, враховуючи досліджені судом докази на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, виконаних за умовами відповідного договору, що відображено в акті приймання-передачі послуг, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви позивача щодо розподілу витрат на правничу допомогу та стягнення на користь позивача суми таких витрат в розмірі 3100 грн, що є співмірною сумою відшкодування витрат на правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача з огляду на складність даної справи та обсяг виконаної адвокатом роботи.
При цьому, слід зазначити, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового судового рішення та стягнення на його користь за рахунок відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 24800 грн, помилково посилався, зокрема, на те, що питання щодо відшкодування судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу вже вирішено судом  під час ухвалення рішення  у справі. 
Такий висновок суду не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки як вбачається з матеріалів справи, під час ухвалення рішення по суті позовних вимог судом та розгляду питання відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу судом було досліджено акт приймання-передачі наданих послуг від 13.11.2020, перелік послуг з правової допомоги в якому відрізняється від переліку наданих послуг за актом приймання-передачі наданих послуг від 19.02.2021, наданого позивачем до суду разом із заявою від 19.02.2021.
Беручи до уваги частину сьому статті 139 КАС України помилковим також є висновок суду першої інстанції, викладений в оскаржуваній ухвалі, з приводу того, що позивач не був позбавлений можливості надати своєчасно до суду докази надання/отримання вказаних в акті послуг та своєчасно (до прийняття рішення  у справі) заявити дані витрати до відшкодування, оскільки вказаною нормою права передбачено право особи подати докази, понесених витрат на правову допомогу до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, як це і було зроблено позивачем (а.с.4).
Так само не відповідає дійсним обставинам справи посилання суду першої інстанції на той факт, що заяви та відповіді на відзив підписано директором товариства, а не представником позивача. Зі змісту вказаних документів вбачається, що всі вони містять відмітку - «Даний документ складено представником позивача – адвокатом Тукманом С.Г., який діє на підставі договору про надання правової допомоги».
Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала Сумського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 – скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення заяви та стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрівка" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Сумській області витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 3100 (три тисячі сто) грн 00 коп.
Керуючись ст.ст.134, 139, ч.4 ст.241, ст.ст. 242, 243, 250, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРІВКА" - задовольнити частково.
Ухвалу  Сумського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 по справі № 480/5760/20 - скасувати.
Прийняти постанову, якою заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат по справі №480/5760/20 – задовольнити частково. 
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрівка" (пл. Бердицького, буд. 6, с. Юрівка, Конотопський район, Сумська область, 41674, код ЄДРПОУ 34072392) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Сумській області ((вул. Герасима Кондратьєва, 25, м. Суми, 40000, код ЄДРПОУ 39765885) витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 3100 (три тисячі сто) грн 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	В.Б. Русанова    С.П. Жигилій