Справа № 466/6637/20                                Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т. 
Провадження № 22-ц/811/606/21                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія:41

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 квітня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Симець В.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07 грудня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 29 вересня 2018 року, яка разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на офіційному сайті www.privatbank.ua, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Стверджує, що відповідачу було відкрито кредитний картковий рахунок, для користування яким він отримав кредитну картку, та встановлено початковий кредитний ліміт в розмірі, зазначеному в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку, який в подальшому було збільшено до 10 000 грн. Вважає, що відповідач при укладенні кредитного договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Зазначає, що банк виконав свої зобов`язання за договором в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Вказує, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за умовами кредитного договору, внаслідок чого станом на 14 червня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 14 065,16 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10428.07 грн., в тому числі заборгованість за поточним тілом кредиту у розмірі 0.00 грн. та заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 10428.07 грн.; заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 3637,09 грн.
З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 29 вересня 2018 року у розмірі 14065,16 грн. та судові витрати у розмірі 2102 грн.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 07 грудня 2020 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 29 вересня 2018 року у розмірі 10 428.07 грн.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено за безпідставністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1558,42 грн. 
Заочне рішення суду, в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, оскаржило Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду, є незаконним та необгрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. 
Апелянт стверджує, матеріали справи містять достатні докази для задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки відповідач не заперечував факту отримання кредитних коштів та їх використання, крім того ним підписано «Паспорт споживчого кредиту», що не враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення. Зазначає, що в «Паспорті споживчого кредиту» міститься базова відсоткова ставка за користування кредитним договором у розмірі 43,2 % річних, а також відсоткова ставка, що застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (86,4 % річних), а також розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів, тобто сторонами кредитного договору досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. «Паспорт споживчого кредиту» подано разом з позовною заявою, однак суд безпідставно не взяв його до уваги та відмовив у стягнені заборгованості за відсотками. Вказує, що договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійним, що, на думку апелянта, свідчить про його згоду з усіма умовами цього договору, крім того свідченням визнання угоди відповідачем є факт користування картковим рахунком та використання кредитних коштів. Вважає, що на підтвердження заборгованості банком надано розрахунок заборгованості, який ніким не спростовано, а суд у випадку незгоди з поданим розрахунком зобов`язаний був зробити свій розрахунок, чого зроблено не було, що, на думку апелянта, є ухиленням від здійснення правосуддя. Наголошує, що кредитний договір є двостороннім та оплатним, де платою за користування кредитними коштами є сплата відсотків. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюється договором, а якщо такий договором не встановлений, то він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, а надання безпроцентних кредитів забороняється за винятком передбачених законом випадків. З наведених підстав просить заочне рішення суду, в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, а в іншій частині рішення залишити без змін.
З апеляційної скарги вбачається, що заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07 грудня 2020 року оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками, а відтак законність та обґрунтованість оскаржуваного заочного рішення суду в частині інших вимог судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення прострочених відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги в цій частині безпідставні, оскільки в підписаній позичальником анкеті-заяві відсотки за користування кредитними коштами не обумовлені, а витяги з «Тарифів Банку» та «Умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору тому, що не підписані відповідачем та не містять жодної ознаки, яка могла б свідчити про обізнаність позичальника саме з цими «Умовами та правилами надання банківських послуг в «ПриватБанку» та «Тарифами Банку» на момент підписання анкети-заявки, відтак відсутні підстави вважати, що сторони погодили між собою в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно зі ст. 634 ЦК Українидоговором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Судом встановлено, що 29 вересня 2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку», отримавши кредитну картку для користування кредитними коштами.
В матеріалах справи міститься копія анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку» з підписом ОСОБА_1 із зазначенням його анкетних даних (а.с. 9).
Відповідач анкеті-заяві підтвердив свою згоду на те, що дана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Пам`яткою клієнта» і «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банку www.privatbank.ua? складають між ним і банком договір банківського обслуговування, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування. Ствердив, що ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згідний з його умовами. Також підтвердив, що ознайомлений та згідний з «Умовами та правилами надання банківських послуг», за змінами у яких зобов`язалася регулярно самостійно ознайомлюватися на сайті банку.
З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № б/н від 29 вересня 2018 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 станом на 14.06.2020 року вбачається, що така становить 14065,16 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту, в тому числі за простроченим тілом кредиту, у розмірі 10428,07 грн. та заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом у розмірі 3637,09 грн. (а.с. 5-6).
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитним коштами, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 29 вересня 2018 року, посилався на витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку» та витяг з «Тарифів Банку» як невід`ємні частини кредитного договору, а також на «Паспорт споживчого кредиту».
У витягу з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягу з «Умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та (або) процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим витягом з «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку» та витягом з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» відповідач ознайомилася та погодилася з ними, а також те, що вказані документи станом на 29.09.2018 року містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, зазначені в цих документах, що додані банком до позовної заяви.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловила правову позицію про те, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу «Умови та правила банківських послуг», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» та витяг з «Тарифів Банку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
З врахуванням вищенаведеного, колегія погоджується з правильними та обґрунтованими висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом у розмірі 3637,09 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що до матеріалів справи долучався підписаний відповідачем «Паспорт споживчого кредиту», який містить умови кредитування щодо визначення процентної ставки за користування кредитом, що, на думку апелянта, свідчить про підставність та правомірність стягнення з відповідача на його користь відсотків за користування кредитом не заслуговують на увагу з наступних мотивів.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.
Таким чином, паспорт споживчого кредиту містить інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору.
В «Паспорті споживчого кредиту», який підписано відповідачем, встановлена ставка в межах пільгового періоду в розмірі 0,00001 % річних та процентна ставка за межами пільгового періоду в розмірі 43,2 % річних для кредитної картки «Універсальна» та 42% річних для кредитної картки «Універсальна Голд».
Однак, покликання апелянта на те, що підписаний «Паспорт споживчого кредиту» свідчить про погодження всіх істотних умов договору, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з підписаної ОСОБА_1 анкети-заяви № б/н від 29.09.2018 року вбачається, що договір банківського обслуговування становлять анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Пам`яткою клієнта» і «Тарифами Банку».
Разом з тим, анкета-заява № б/н від 29.09.2018 року не містить відомостей про те, що «Паспорт споживчого кредиту» становить кредитний договір, як і не містить відомостей про те, яку саме картку отримав відповідач, не зазначено розміру кредитного ліміту, позаяк «Паспорт споживчого кредиту» одночасно містить умови щодо кредитування двома кредитними продуктами у вигляді кредитних карт «Універсальна» та «Універсальна Голд», і не зазначено, якою саме карткою користувався відповідач.
Крім того, «Паспорт споживчого кредиту» містить зауваження, що інформація, яка зазначена в ньому, зберігає чинність та є актуальною до 14 жовтня 2018 року, в той час як АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з вимогами про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 3637,09 грн. станом на 14 червня 2020 року.
Зі змісту долученого до матеріалів справи «Паспорта споживчого кредиту» вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому «Паспорті споживчого кредиту», та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.
Отже, «Паспорт споживчого кредиту» містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту різних типів кредитного продукту та передує укладенню основного кредитного договору з позичальником і сам по собі не може вважатися складовою частиною кредитного договору до укладення основного договору про споживчий кредит та не є договором про споживчий кредит у розумінні Закону України «Про споживче кредитування», а відтак зазначена в ньому інформація, в тому числі і про розмір відсотків, не може вважатися умовою договору, і що позичальник погодився з цими умовами.
Крім цього, підписання позичальником «Паспорту споживчого кредиту» свідчить про те, що банк виконав вимогу ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» і надав до укладення договору споживачу послуг інформацію про вартість кредиту, що є обов`язком банку.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» – залишити без задоволення.
Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07 грудня 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 27.04.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.