ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 1601/11006/2012  Номер провадження 22-ц/814/807/21	Головуючий у 1-й інстанції Предоляк  О.С.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Бондаревська С.М., Дряниця Ю.В.,
секретар Зеленська О.І.,
за участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
на ухвали Автозаводського районного суду м.Кременчука від 21 серпня 2020 року, від 15 січня та 16 січня 2021 року, постановлені суддею Предоляк О.С., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк», ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , про припинення правовідносин за договором поруки та визнання недійсним договору про надання траншу,
та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про визнання недійсним договору про надання траншу,

в с т а н о в и в:
       У провадженні Автозаводського районного суду м.Кременчука перебуває указана цивільна справа, у межах якої, для забезпечення позовних вимог, 21.08.2020 ОСОБА_1 подано заяву в порядку ст.150 ЦПК України, у якій вона просить зобов`язати:
-        ПАТ «ПроКредит Банк» звернутися до Подільського райсуду м.Києва із заявою про повернення виконавчих листів, визнати незаконним стягнення за ними, а також заборонити банку стягнення із усього рухомого та нерухомого майна, грошових коштів різних за статусом тощо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 1/2 частини квартири по АДРЕСА_1 , що не є власністю ОСОБА_1 з 2012 року та яка належить третім особам;
-        Подільський райсуд м.Києва повернути до суду усі підроблені виконавчі листи за №2-4952/11, зокрема, щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із ВПВР УЗПВР у м.Києві;
-        начальника та державних виконавців ВПВР УЗПВР у м.Києві ВП №344453918 щодо ОСОБА_1 та ВП №51748837 щодо ОСОБА_2 повернути указані підроблені виконавчі листи до Подільського районного суду м.Києва без виконання та вжити заходів для повернення безпідставно стягнутих грошей із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , скасувати незаконні арешти, заборони, обтяження.
       Обґрунтовуючи підстави забезпечення позову, ОСОБА_1 доводить, що обставини справи указують на недобросовісні дії АТ «ПроКредит Банк», Подільського райсуду м.Києва, державних виконавців ВПВР УДВС ГТУЮ у м.Києві та Автозаводського РВ ДВС м.Кременчука та інших, що створюють реальні загрози заволодіння без правових підстав усім майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до розгляду справ, які підлягають об`єднанню, а саме: справи №1601/11006/2012 за позовом до ПАТ «ПроКредит Банк» про визнання недійсним договору траншу №20.1215/9 від 12.10.2007, припинення правовідносин за договором поруки №9-ДП1 від 12.10.2007, та справи №524/7234/18 за позовом до невизначеного кола осіб, включно із вищевказаними, про визнання права власності на нежиле приміщення, виключення його із акту опису, звільнення з-під арешту.
       З огляду на реальність загроз вважає, що невжиття таких заходів забезпечення позову може призвести до протиправного відчуження майна, а їх застосування попередить потенційні труднощі у виконанні судового рішення. 
Ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 21.08.2020 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, види яких не передбачені ст.150 ЦПК України.
01.09.2020 АТ «ПроКредит Банк» подало в районний суд заяви вх.№27310/20, вх.№27309/20 про закриття провадження у справі згідно ст.255 ЦПК України.
Підстави закриття провадження банк обґрунтовує наявністю судового рішення, яке набрало законної сили, із тих самих підстав, що заявлені ОСОБА_1 у цій справі, а саме, Подільського районного суду м.Києва від 05.12.2013 (справа №2-4592/11), зі змінами, внесеними рішенням Апеляційного суду міста Києва від 10.06.2014, яким розглянуто вимоги щодо визнання недійсним договору про надання траншу №20.1215/9 від 12.10.2007 та про визнання припиненими правовідносин за договором поруки. Підстави закриття провадження в частині вимог ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовані п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України.
Ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 15.01.2021 клопотання представник відповідача АТ «ПроКредит Банк» Грішиної Н.О. про закриття провадження у справі – задоволено частково.
Закрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ПроКредит Банк», ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , - в частині вимог про припинення правовідносин за договором поруки та в частині вимог до ОСОБА_3 .
Продовжено розгляд справи в частині вимог ОСОБА_1 до ПАТ «ПроКредит Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , в частині вимог про визнання недійсним договору про надання траншу.
Закрито провадження за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ «ПроКредит Банк» про визнання недійсним договору про надання траншу.
Ухвала районного суду, в частині задоволення клопотання ПАТ «ПроКредит Банк» та закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ПроКредит Банк» - в частині вимог про припинення правовідносин за договором поруки, вмотивована наявністю судового рішення від 15.03.202013 (справа №2-4592/11), яким вирішено спір між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. 
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в частині позовних вимог до ОСОБА_3 та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ «ПроКредит Банк» про визнання недійсним договору траншу – закрито у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , який помер  ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Підстави для закриття провадження у справі в частині вимог позову ОСОБА_1 до ПАТ «ПроКредит Банк» про визнання недійсним договору про надання траншу – відсутні, як такі, що не становили предмет розгляду по справі №2-49511/11.
16.01.2021 ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на нежиле приміщення площею 875,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та заборонити ДП «Сетам», АТ «ПроКредитБанк», УПВР у м.Києві, ПОГ «ТЕКСТИЛЬ-ТРЕЙД» та невизначеному колу осіб, зокрема, нотаріусам, державним реєстраторам, що можуть здійснювати державну реєстрацію за результатами електронних торгів (протокол №518262) державну реєстрацію, укладати, підписувати будь-які документи, реєструвати, передавати майно відповідачам один одному під будь-яким приводом, розпоряджатися, користуватися, відчужувати, виконувати інші зобов`язання та вчиняти будь-які інші дії стосовно указаного нежилого приміщення, щодо якого відбулися публічні торги 23.12.2020 за лотом №454643.
Прохала суд негайно, не пізніше 16.01.2021, вжити заходи забезпечення позову, які унеможливлять подальше розпорядження ПОГ «ТЕКСТИЛЬ-ТРЕЙД» указаним нерухомим майном, здобутим унаслідок спільних, заздалегідь продуманих дій відповідача та державних виконавців, спрямованих на особисте збагачення та приховування відмивання грошей у злочинний спосіб за рахунок цього майна.
Ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 16.01.2021 у задоволенні вказаної заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову – відмовлено.
Ухвала районного суду вмотивована тим, що заявником ОСОБА_1 не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про визнання недійсним договору про надання траншу, тоді як забезпечення позову не є співмірним із заявленими позовними вимогами та може призвести до порушення прав АТ «ПроКредит Банк», як стягувача у виконавчому провадженні, та зупинення виконання судового рішення в іншій справі №2-4952/11.
        ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не погодилися із указаними ухвалами районного суду та подали апеляційну скаргу від 23.02.2021 вх.№1828, сформовану в системі «Електронний Суд», а також сканкопії апеляційних скарг тотожного змісту, спрямовані на електронну пошту Полтавського апеляційного суду за вх.№ЕП-1238/21Вх, №ЕП-1233/21Вх та через суд першої інстанції за №ЕП-1018/21 Вх. 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати ухвали районного суду від 21 серпня 2020 року, від 15 січня та 16 січня 2021 року, направивши справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; винести окрему ухвалу щодо судді Предоляк О.С. та голови правління АТ «ПроКредит Банк» Пономаренка В.В.; не допускати до участі у справі ОСОБА_4 , яка не набула процесуальної правосуб`єктності АТ «ПроКредит Банк» у вказаній справі. 
       Вважають оскаржувані ухвали суду першої інстанції такими, що підлягають скасуванню, оскільки у них викладена недостовірна інформація, яка не відповідає обставинам справи. Зокрема, на їх думку, є недоведеним стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за рішенням Апеляційного суду м.Києва від 10.06.2014, а також те, що вони є правонаступниками померлого ОСОБА_3 .
       Зазначають, що у 2018 році АТ «ПроКредит Банк» підтвердив, а до цього приховував, що розрахунковий рахунок, який зазначено в договорі траншу №20.1215/9 від 12.10.2007, як спосіб видачі кредиту, та на який видано безготівковий гривневий кредит у сумі 1 750 852,00 грн., що не є еквівалентом розміру кредиту, який би мав отримати ОСОБА_3 у розмірі 400 000,00 дол. США, - є гривневим рахунком №262050184804.
Наведене ставить під сумнів нараховану заборгованість, що і мало бути предметом розгляду у даній справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а не у справі №2-4952/11. 
       Доводять передчасність висновків районного суду про закриття провадження в частині вимог позову про припинення правовідносин за договором поруки, оскільки указані судові рішення не містять періоду заборгованості, а тому питання припинення правовідносин за договором поруки та їх нечинності могло бути поновлено та вирішено по суті при розгляді цієї справи, а не у справі №2-4952/11. 
       Вважають юридично нікчемною та неможливою для виконання резолютивну частину рішення Апеляційного суду м.Києва від 10.06.2014 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зокрема, через те, що цим рішенням залишено без змін рішення Подільського райсуду м.Києва від 05.12.2013, яким стягнуто із ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за рамковою угодою №9 від 12.10.2007 та договором траншу №20.1215/9 від 12.10.2007 у розмірі 371 431,78 дол. США, еквівалент суми 2 967 739,92 грн. боргу по капіталу, 12 111,83 дол. США еквівалент суми 96 773,52 грн. боргу по процентах згідно з графіком та 37 122,01 грн. пені.
       Зазначають, що виданий на підставі рішення Подільського райсуду м.Києва від 05.12.2013 виконавчий лист №2-4952/11 від 06.04.2014, відносно боржника ОСОБА_3 перебував на виконанні в органах ДВС із 26.08.2014 по 27.07.2018 та у листопаді 2018 року повернутий до суду без заміни на правонаступників. 
       Наведене, на думку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , доводить, що виконання зобов`язання пов`язано особисто із померлим ОСОБА_3 , а отже правовідносини між ним та банком припинені згідно ст.ст.606, 607 ЦК України; а за договорами іпотеки №№9,10,11,12-ІД (р.№1194) між ОСОБА_1 та банком – в порядку п.1 ч.ч.1,2,3 ст.593 ЦК України, ст.17 Закону України «Про іпотеку».
       Подальше багаторазове стягнення із них, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заборгованості за цим рішенням вважають незаконним та таким, що відбувається за підробленими працівниками суду виконавчими листами. Також у діях працівників ДВС та голови правління АТ «ПроКредит Банк» убачають ознаки злочинів, передбачених ч.2 ст.366, ч.3 ст.383, ч.3 ст.209, ч.5 ст.191 КК України.
       Повідомляють, що 23.12.2020 ДП «СЕТАМ» на публічних торгах, за відсутності правових підстав за очевидно підробленими документами, реалізовано чужу власність, за рахунок якої не могло відбутися стягнення, тим самим збагатилися за рахунок її продажу та приховали відмивання банком грошей.
       02.04.2021 до апеляційного суду надійшов відзив АТ «ПроКредит Банк» на апеляційну скаргу, в якому представник банку просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвали Автозаводського районного суду м.Кременчука від 21.08.2020, від 15.01.2021 та від 16.01.2021.
       Посилаючись на фактичні обставини справи, представник АТ «ПроКредит Банк» доводить, що обов`язок поручителя ОСОБА_1 щодо виконання зобов`язання за кредитним договором виник на підставі рішення Апеляційного суду м.Києва у справі №2-4952/11 від 10.06.2014, яким вирішено стягнути суми заборгованості за кредитним договором на користь ПАТ «ПроКредит Банк» із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
       Зазначає, що оскільки АТ «ПроКредит Банк» реалізував своє право на стягнення суми заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до смерті позичальника ОСОБА_3 , смерть останнього не є підставою для припинення зобов`язань ОСОБА_1 з виконання судового рішення від 10.06.2014 у справі №2-4952/11.
       Доводить, що питання правомірності стягнення АТ «ПроКредит Банк» заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на підставі виконавчих листів №2-4952/11, виданих Подільським районним судом м.Києва, вже було предметом неодноразового розгляду в Оболонському райсуді м.Києва та Київському апеляційному суді, за наслідками розгляду яких у задоволенні заяв про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню було відмовлено. 
       Просить прийняти до уваги ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 28.10.2020 №2-4952/11, якою визнано дії ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами, а також постанову Верховного Суду від 25.11.2020 у справі №524/7234/18, якою встановлено, що, вирішуючи клопотання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів; фактично обраний позивачем спосіб забезпечення позову зупиняє виконання судового рішення в іншій справі №2-4952/11, що є недопустимим.
       Вважає безпідставними вимоги апеляційної скарги про винесення окремої ухвали щодо судді Предоляк О.С. та голови правління АТ «ПроКредит Банк» Пономаренка В.В. 
За клопотанням Атамась Т.І. та ОСОБА_2 , згідно ухвали Полтавського апеляційного суду від 25.03.2021, розгляд справи проводиться в порядку ч.ч.3,4 ст.212 ЦПК України, в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «easycon» за участю заявників. 
       02.04.2021 до апеляційного суду надійшла заява АТ «ПроКредит Банк» про розгляд справи без участі представника відповідача.
       В судове засідання, призначене на 14.04.2021, АТ «ПроКредит Банк», будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, явку представника банку не забезпечило, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом за його відсутності.
       У судовому засіданні після з`ясування апеляційним судом позиції учасників справи щодо наявності клопотань, можливості розгляду справи за відсутності представника АТ «ПроКредит Банк», та переходу до початку з`ясування обставин справи, ОСОБА_1 порушувала порядок під час судового засідання: заперечувала всі дії головуючого судді; не виконувала розпорядження головуючого; не реагувала на його неодноразові попередження щодо припинення такої поведінки; вживала провокативні висловлювання, які дискредитують судові органи України та їх посадових осіб.
       Приймаючи до уваги, що цивільним процесуальним обов`язком сторони є її належна поведінка, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду, колегією суддів, на підставі ст.145 ЦПК України, ОСОБА_1 видалено із зали судового засідання, шляхом відключення від відеоконференцзв`язку.
       Третя особа ОСОБА_2 самостійно відключилась від відеоконференцзв`язку, на неодноразові запрошення секретаря судового засідання до відеоконференції не приєдналася, що з огляду на положення ч.5 ст.212 ЦПК України, не перешкоджає подальшому розгляду справи, оскільки ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.
       Враховуючи викладене, колегія суддів ухвалила продовжити розгляд справ за відсутності позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2 , що з огляду на диспозитивність розпорядження своїми процесуальними правами, не призводить до порушення їх права на справедливий суд.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Із матеріалів справи убачається, що 28.08.2012 ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ПАТ «ПроКредит Банк», ОСОБА_3 про припинення правовідносин за договором поруки, доповнивши його заявою від 22.11.2012, із вимогою про визнання недійсним договору про надання траншу №20.1215/9 від 12.10.2007./а.с.2-3 т.1/
17.04.2013 ОСОБА_3 звернувся із зустрічною позовною заявою до ПАТ «ПроКредит Банк» про визнання недійсним договору про надання траншу №20.1215/9 від 12.10.2007./а.с.184-185 т.1/ 
21.08.2020 ОСОБА_1 подано заяву в порядку ст.150 ЦПК України, у якій просить зобов`язати:
-        ПАТ «ПроКредит Банк» звернутися до Подільського райсуду м.Києва із заявою про повернення виконавчих листів, визнати незаконним стягнення за ними, а також заборонити банку стягнення із усього рухомого та нерухомого майна, грошових коштів різних за статусом тощо ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , 1/2 частини квартири по АДРЕСА_1 , що не є власністю ОСОБА_1 з 2012 року та яка належить третім особам;
-        Подільський райсуд м.Києва повернути до суду усі підроблені виконавчі листи №2-4952/11, зокрема, щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із ВПВР УЗПВР у м.Києві;
-        начальника та державних виконавців ВПВР УЗПВР у м.Києві у ВП №344453918 щодо ОСОБА_1 та №51748837 щодо ОСОБА_2 повернути указані підроблені виконавчі листи до Подільського суду м.Києва без виконання та вжити заходів до повернення безпідставно стягнутих грошей із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , скасувати незаконні арешти, заборони, обтяження./а.с.44-65 т.4/
       Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову ухвалою від 21.08.2020, суд першої інстанції керувався положеннями ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України та виходив із того, що заявлені ОСОБА_1 види забезпечення позову не відповідають вимогам ст.150 цього Кодексу./а.с.70-71 т.4/ 
01.09.2020 АТ «ПроКредит Банк» заявлено про закриття провадження у справі згідно ст.255 ЦПК України./а.с.164-165, 169 т.4/ 
Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 05.12.2013 у справі №2-4952/11 стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» 371 431,78 дол. США, еквівалент суми 2 967 739,92 грн. боргу по капіталу, 12 111,83 дол. США, еквівалент суми 96 773,52 грн. боргу по процентах по графіку, 142 184,41 грн. комісії за управління кредитом, 37 122,01 грн. пені. 
У задоволенні решти позовних вимог АТ «ПроКредит Банк» - відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ПАТ «ПроКредит Банк» про визнання правовідносин за договором поруки припиненими – відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «ПроКредит Банк», ОСОБА_3 про визнання договору про надання траншу недійсним – відмовлено./а.с.180-187 т.4/
Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 10.06.2014 (справа №22-ц/796/757/2014) рішення Подільського районного суду м.Києва від 05.12.2013 в частині відмови ПАТ «ПроКредит Банк» у стягненні кредитної заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як солідарних із ОСОБА_3 , боржників - скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення наступного змісту.
Позов ПАТ «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено частково.
Солідарно із ОСОБА_3 стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» заборгованість за рамковою угодою №9 від 12.10.2007 та договором про надання траншу №20.1215/9 від 12.10.2007 (зі змінами та доповненнями) у розмірі 371 431,78 дол. США, еквівалент суми 2 968 854,22 грн. боргу по капіталу, 12 111,83 дол. США, еквівалент суми 96 773,52 грн. боргу по процентах згідно з графіком та 37 122,01 грн. пені.
Солідарно із ОСОБА_3 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» заборгованість за рамковою угодою №9 від 12.10.2007 та договором про надання траншу №20.1215/9 від 12.10.2007 (зі змінами та доповненнями) у розмірі 371 431,78 дол. США, еквівалент суми 2 968 854,22 грн. боргу по капіталу, 12 111,83 дол. США, еквівалент суми 96 773,52 грн. боргу по процентах згідно з графіком та 37 122,01 грн. пені.
В іншій оскаржуваній частині рішення Подільського районного суду м.Києва від 05.12.2013 залишено без змін./а.с.188-197 т.4/
Згідно свідоцтва серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.132 т.3/
Частково задовольняючи заяву ПАТ «ПроКредит Банк» та закриваючи провадження ухвалою суду від 15.01.2021 у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ПроКредит Банк», ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , - в частині вимог про припинення правовідносин за договором поруки, районний суд керувався положеннями п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України; в частині позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ «ПроКредит Банк» про визнання недійсним договору траншу – п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України, у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , який помер  ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Підстави для закриття провадження у справі в частині вимог позову ОСОБА_1 до ПАТ «ПроКредит Банк» про визнання недійсним договору про надання траншу – відсутні, як такі, що не становили предмет розгляду по справі №2-49511/11.
16.01.2021, через систему «Електронний суд», ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежиле приміщення площею 875,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та заборони ДП «Сетам», АТ «ПроКредит Банк», УПВР у м.Києві, ПОГ «ТЕКСТИЛЬ-ТРЕЙД» та невизначеному колу осіб, зокрема, нотаріусам, державним реєстраторам, що можуть здійснювати державну реєстрацію за результатами електронних торгів (протокол №518262) державну реєстрацію, укладати, підписувати будь-які документи, реєструвати, передавати майно відповідачам один одному під будь-яким приводом, розпоряджатися, користуватися, відчужувати, виконувати інші зобов`язання та вчиняти будь-які інші дії стосовно указаного нежилого приміщення, щодо якого відбулися публічні торги 23.12.2020 за лотом №454643./а.с.146-149 т.5/
Згідно протоколу №518262 ДП «СЕТАМ» проведення електронних торгів, ПОГ «ТЕКСТИЛЬ-ТРЕЙД» став переможцем торгів, що відбулися 23.12.2020 за реєстраційним лотом - нежиле приміщення загальною площею 875,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , за ціною продажу 3 385 410,00 грн./а.с.180 т.5/
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, ухвалою від 16.01.2021, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, тоді як заявлене забезпечення позову не є співмірним із заявленими позовними вимогами та може призвести до порушення прав АТ «ПроКредит Банк», як стягувача у виконавчому провадженні, і зупинення виконання судового рішення у іншій справі №2-4952/11.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції при постановленні ухвал від 21 серпня 2020 року та від 16 січня 2021 року про відмову в забезпеченні позову, від 15 січня 2021 року в частині закриття провадження у справі. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди із судовими рішеннями, переоцінки доказів на власну користь, заперечення преюдиції судового рішення, яке набрало законної сили.
Згідно ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Відповідно до пунктів 2 та 4 частини 1 названої норми позов може бути забезпечений забороною вчиняти певні дії та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Згідно роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 02.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Дорани проти Ірландії» від 31.07.2003 зазначено, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
Достатньо обґрунтованою для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій відносно предмета спору, які можуть у подальшому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду (реалізація предмета спору чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладання договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання, тощо). Лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.81 ЦПК України,обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. При цьому тягар доведення таких обставин лежить саме на заявникові.
Вирішуючи питання про забезпечення позову при постановленні ухвали від 21.08.2020, суд першої інстанції правильно виходив із того, що заходи забезпечення позову згідно заяви ОСОБА_1 від 21.08.2020 не передбачені ст.150 ЦПК України, а згідно заяви від 16.01.2021, у задоволенні якої відмовлено ухвалою районного суду від 16.01.2021, - заявником не доведено існування об`єктивних обставин, які б свідчили про те, що заявлене ОСОБА_1 забезпечення позову є співмірним із предметом спору, а їх невжиття може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.
       Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, оскільки ґрунтуються не на доказах, надання яких є процесуальним обов`язком заявника, а на її припущеннях та власних оціночних судженнях, зокрема, що в оскаржуваних ухвалах викладена недостовірна інформація про стягнення із них, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заборгованості за рішенням Апеляційного суду м.Києва від 10.06.2014, а також те, що вони є правонаступниками померлого ОСОБА_3 .
       При цьому апеляційний суд наголошує, що питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом першої інстанції під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. 
Стосовно правомірності постановлення ухвали від 15.01.2021 в частині закриття провадження, апеляційний суд визнає висновки районного суду такими, що ґрунтуються на законі. При цьому, враховує наступне.
Частиною першою статті 255 ЦПК України регламентовано підстави закриття провадження у справі, серед яких: згідно п.3 наведеної норми, - суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами; згідно п.7 цієї ж норми – якщо настала смерть фізичної особи або оголошення її померлої чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
З огляду на викладені норми закону, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ «ПроКредит Банк» про визнання недійсним договору траншу – п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України, у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , який помер  ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
При цьому, колегія суддів приймає до уваги відсутність у мотивах апеляційної скарги будь-яких доводів щодо скасування ухвали у відповідній частині.
Стосовно закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ПроКредит Банк», ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , - в частині вимог про припинення правовідносин за договором поруки, районний суд правомірно керувався положеннями п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України. 
Із матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 , звертаючись в Автозаводський районний суд м.Кременчука із позовом до ПАТ «ПроКредит Банк», просить захистити порушене право, припинивши правовідносини за договором поруки, та визнавши недійсним договір про надання траншу №20.1215/9 від 12.10.2007./а.с.2-3 т.1/
Обґрунтовуючи підстави позову в частині припинення правовідносин за договором поруки, ОСОБА_1 вказує на те, що ЗАТ «ПроКредит Банк» за рамковою угодою №9 від 12.10.2007, договором про надання траншу №20.1215/9 від 12.10.2007, надано ОСОБА_3 кредит, забезпечений майновою порукою згідно договору від 27.10.2007 за №9/10/11/12-ІД, укладеного між банком та ОСОБА_1 .
У подальшому, без погодження із майновим поручителем, відповідачами укладались договори про внесення змін до договору про надання траншу №20.1215/9 від 12.10.2007, за якими збільшився обсяг відповідальності майнового поручителя.
З наведених підстав просить визнати припиненими правовідносин за договором поруки, а договір про надання траншу №20.1215/9 від 12.10.2007 - недійсним, як такий, що вчинений під впливом обману з боку ПАТ «ПроКредит Банк», що виразилося у навмисному приховуванні фактичної валюти кредиту.
У свою чергу у справі №2-4952/11 за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ПАТ «ПроКредит Банк» про визнання правовідносин за договором поруки припиненими, ОСОБА_1 обґрунтовує підстави позову тим, що за договорами №1 та №2 про внесення змін до договору про надання траншу відбулося фактичне підвищення відсоткової ставки за користування кредитними коштами, таким чином грошові зобов`язання та обсяг її відповідальності, як майнового поручителя, зросли. 
У межах заявленого спору, рішенням Подільського районного суду м.Києва від 05.12.2013, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «ПроКредит Банк» про визнання правовідносин за договором поруки припиненими – відмовлено, оскільки судом установлено, що згідно зазначеними договорами відбулося зниження відсоткової ставки за користування кредитними коштами, а не підвищення. В цій частині рішення Подільського районного суду м.Києва від 05.12.2013 залишено в силі рішенням Апеляційного суду міста Києва від 10.06.2014 та є таким, що набрало законної сили.
З огляду на викладене та враховуючи суб`єктний склад сторін та предмет і підстави спору по справах №1601/11006/2012 та №2-4952/11, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі №1601/11006/2012 в частині вимог ОСОБА_1 ДО АТ «ПроКредит Банк» про визнання припиненими правовідносин за договором поруки.
       Не заслуговують на увагу та відхиляються, як неспроможні, доводи апеляційної скарги про передчасність висновків районного суду про закриття провадження через відсутність у судових рішеннях у справі №2-4952/11 періоду заборгованості, а тому, на думку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , питання припинення правовідносин за договором поруки та їх нечинності могло бути поновлено та вирішено по суті при розгляді цієї справи. 
       Наведені доводи апеляційної скарги, так само як і твердження щодо приховування АТ «ПроКредит Банк» істотних умов кредитування, що, на їх думку, ставить під сумнів нараховану заборгованість, окрім того, що ґрунтуються на припущеннях, вирішено у справі №2-4952/11, рішення у якій набрало чинності та є обов`язковим до виконання.
       Колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги про юридичну нікчемність такого рішення та неможливість фактичного виконання резолютивної частини рішення Апеляційного суду м.Києва від 10.06.2014 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зокрема, через те, що цим рішенням залишено без змін рішення Подільського райсуду м.Києва від 05.12.2013, яким стягнуто із ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за рамковою угодою №9 від 12.10.2007 та договором траншу №20.1215/9 від 12.10.2007 у розмірі 371 431,78 дол. США, еквівалент суми 2 967 739,92 грн. боргу по капіталу, 12 111,83 дол. США еквівалент суми 96 773,52 грн. боргу по процентах згідно з графіком та 37 122,01 грн. пені. 
       Такі доводи апеляційної скарги виходять за межі предмету спору в даній справі та повноважень апеляційного суду, оскільки регулюються розділом VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» та мають вирішуватися в межах справи №2-4952/11, примусове виконання за яким відносно боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розпочато і триває.
       Із наведених підстав колегією суддів також відхиляються доводи апеляційної скарги стосовно незаконності видачі виконавчих листів та їх примусового виконання органами ДВС. 
       При цьому, апеляційний суд не вбачає підстав надавати оцінку доводам апеляційної скарги, що стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбувається за підробленими працівниками суду виконавчими листами, як таких, що дискредитують судові органи України та їх посадових осіб. Оцінка дій працівників ДВС та голови правління АТ «ПроКредит Банк», зокрема, на предмет ознак злочинів, передбачених ч.2 ст.366, ч.3 ст.383, ч.3 ст.209, ч.5 ст.191 КК України, мають давати уповноважені правоохоронні органи, а не суд апеляційної інстанції при вирішення питання застосування заходів забезпечення позову та закриття провадження в частині позовних вимог.
       Стосовно доводів апеляційної скарги, що зобов`язання пов`язано особисто із померлим ОСОБА_3 , а отже правовідносини між ним та банком припинені згідно ст.ст.606, 607 ЦК України; а за договорами іпотеки №№9,10,11,12-ІД (р.№1194) між ОСОБА_1 та банком – в порядку п.1 ч.ч.1,2,3 ст.593 ЦК України, ст.17 Закону України «Про іпотеку», апеляційний суд наголошує, що юридична оцінка наведених обставин вже надана у справі №2-4952/11. 
       Безпідставними та такими, що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, є доводи апеляційної скарги щодо реалізації 23.12.2020 ДП «СЕТАМ» на публічних торгах, за відсутності правових підстав за очевидно підробленими документами, реалізовано чужу власність, за рахунок якої не могло відбутися стягнення, тим самим збагатилися за рахунок її продажу та приховали відмивання банком грошей. По-перше, такі твердження ґрунтуються на припущеннях; по-друге, обраний позивачем спосіб забезпечення позову зупиняє виконання судового рішення у іншій справі №2-4952/11, що не ґрунтується на законі та є недопустимим.
Інші доводи апеляційної скарги не підтверджені доказами та є власними судженнями і оцінкою подій позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2 .
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що ухвали районного суду від 21 серпня 2020 року про відмову в забезпеченні позову, від 15 січня 2021 року, в частині закриття провадження у справі, від 16 січня 2021 року про відмову в забезпеченні позову є законними і обґрунтованими, підстави для їх скасування відсутні, а тому апеляційну скаргу – залишає без задоволення, а оскаржувані ухвали - без змін. Викладене також виключає підстави винесення окремої ухвали щодо судді Предоляк О.С. та голови правління АТ «ПроКредит Банк» Пономаренка В.В.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Ухвали Автозаводського районного суду м.Кременчука від 21 серпня 2020 року про відмову в забезпеченні позову, від 15 січня 2021 року, в частині закриття провадження у справі, від 16 січня 2021 року про відмову в забезпеченні позову – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 15.04.2021.

Головуючий суддя                                                                 Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                 С.М. Бондаревська

                                                                               Ю.В. Дряниця