Справа № 137/64/21
Провадження № 22-ц/801/1261/2021
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Желіховський В. М.
Доповідач:Береговий  О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року	Справа № 137/64/21	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Берегового О.Ю. (судді – доповідача),
суддів Ковальчука О.В., Панасюка О.С.,
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 13 квітня 2021 року, ухвалене в залі судових засідань місцевого суду під головуванням судді Желіховського В.М., дата складення повного тексту рішення 13 квітня 2021 року,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
В січня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Позовні вимоги, які в подальшому уточнені, мотивовані тим, що з 2009 року по 2019 рік вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем.
Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 29 листопада 2019 року шлюб між ними розірвано.
Від спільного шлюбу у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказує, що дитина проживає разом з нею та повністю перебуває на її утриманні. Крім того, донька являється інвалідом, має ряд захворювань, які потребують постійного понесення витрат на лікування дитини, зокрема потребує проведення повторних операцій.
Відповідач в добровільному порядку відмовився надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, хоча є особою працездатного віку, працює і може надавати матеріальну допомогу на доньку, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом.
Враховуючи зазначені обставини, позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання спільної дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частки від усіх доходів відповідача, щомісячно починаючи стягнення від дня пред`явлення до суду позову і до досягнення дитиною повноліття.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 13 квітня 2021 року позов задоволено.
Вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 27 січня 2021 року і до досягнення нею повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 908 гривень.
Обґрунтовуючи мотиви прийнятого рішення місцевий суд взяв до уваги письмову позицію сторін та інтереси дитини, матеріальний та сімейний стан сторін, визнання позову відповідачем.
Доводи апеляційної скарги.
Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просив змінити оскаржуване рішення в частині розміру стягнення аліментів з 1/4 на 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника суд попередньої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував майновий стан сторін, його стан здоров`я та наявність на його утриманні вагітної дружини. Крім того вказує, що судом першої інстанції не враховано нові докази, які на момент ухвалення оскаржуваного рішення були відсутні, зокрема довідка про встановлення йому 2 групи інвалідності загального захворювання. Вважає, що вказані обставини є підставою для зменшення визначеного судом розміру аліментів.
Відповідач ОСОБА_1 не скористалась своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направила, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Позиція суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення викладені у відзиві на апеляційну скаргу, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення суду першої інстанції частково не відповідає таким вимогам.
Апеляційним судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 2009 року.
Під час перебування в шлюбі, у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 12 вересня 2018 року (а.с. 8).
Відповідно до рішення Літинського районного суду Вінницької області (а.с.9) шлюб між сторонами розірваний.
Малолітня дитина сторін – донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із позивачкою ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області за №819 від 11 грудня 2020 року (а.с.17). 
Відповідно до довідок КНП Львівської обласної ради "Західноукраїнський спеціалізований медичний центр" (а.с.11-12) ОСОБА_3 знаходилась на лікуванні в хірургічному відділенні.
Відповідно до рішення №7 Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні від 21 лютого 2019 року (а.с.15) та Медичного висновку №11 від 01 березня 2019 (а.с.16) зазначено діагноз ОСОБА_3 .
Згідно до довідки Управління соціального захисту населення Літинської районної державної адміністрації за №690 від 14 грудня 2020 року (а.с.14) ОСОБА_4 перебуває на обліку в управлінні та відповідно до ЗУ "Про державну соціальну допомогу особам з івалідністю та дітям з інвалідністю" від 16 листопада 2000 року №2109-ІІІ із змінами з 01 березня 2019 року – 22 серпня 2021 року призначено державну соціальну допомогу особам з інвалідністю та дітям з інвалідністю.
З копії посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 18 грудня 2020 року управлінням праці та соціального захисту населення Літинської районної державної адміністрації вбачається, що ОСОБА_3 , є дитиною з інвалідністю, якій призначено державну соціальну допомогу на період з 28 січня 2020 року по 22 серпня 2021 року. Законним представником дитини з інвалідністю є її мати – позивач ОСОБА_1 (а.с. 13).
Відповідно до п. 13 індивідуальної програми реабілітації дитини – інваліда № 7 від 21 лютого 2019 року, вбачається, що Лікарсько-консультативною комісією при ВОДКЛ було встановлено обмеження життєдіяльності І категорії дитини сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до самообслуговування, пересування, навчання та трудової діяльності (а.с. 18-19).
Згідно довідки про доходи БО "БФ "МХП-Громаді" за №21 від 01 квітня 2021 року, підтверджено, що відповідач ОСОБА_2 , працює в БО "БФ "МХП-Громаді" з 2019 року та отримав заробітну плату за період з січня 2020 року по грудень 2020 року в розмірі 155094,03 грн (а.с. 41).
Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , відповідач ОСОБА_2 12 лютого 2021 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 (а.с. 42).
Водночас, відповідно до меддовідки №90 від 02 квітня 2021 року, ОСОБА_5 перебуває на 25-26 тижні вагітності (а.с. 43).
Відповідачем ОСОБА_2 надано суду копії медичних документів та копії квитанцій, зокрема: виписку з історії хвороби з призначенням для лікування (а.с.44-46); план реабілітаційних заходів (а.с.47); консультативні заключення обласного кардіолога від 19 січня 2021 року (а.с.48); консультативний висновок спеціаліста від 19 січня 2021 року (а.с.49); консультативний висновок спеціаліста від 31 березня 2021 року (а.с.50-51); квитанції про оплату медичних препаратів (а.с.64-66); квитанцію про сплату 33 700 грн. за операцію та квитанції про оплату медичних препаратів та аналізів (а.с.67, 68-82); витяг із відкритих Інтернет джерел про вартість медичних препаратів, які призначені для постійного лікування (а.с.83-86), в підтвердження того, що він хворіє та потребує витрат на лікування.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Вказаною нормою не передбачено звільнення від обов`язку в разі не можливості виконання такого обов`язку.
Згідно з положеннями частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Указаною нормою права не передбачено право суду відхилятись від зазначених вимог.
Частиною першою статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (частина друга статті 182 СК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Оскільки дитина сторін проживає разом з матір`ю, а ОСОБА_2 є її батьком та на нього покладено однаковий з ОСОБА_1 обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд попередньої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, виходив з того, що відповідач працює і отримує постійний дохід, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю та знаходиться на утриманні позивача, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), щомісяця, починаючи з 27 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
При цьому, судом правильно враховано право дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Загальновідомими є також обставини про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного розвитку, постійне зростання цін на товари та послуги для дітей.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Однак указані положення закону не свідчать про необхідність обмеження розміру аліментів, які присуджуються для сплати платником аліментів, мінімальним рекомендованим розміром аліментів.
Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України, текст якої наведено вище.
Відповідно до частини 5 статті 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
За аналогією, позивач має право заявляти вимоги про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину у порядку позовного провадження.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги про наявність підстав для часткового задоволення вимог у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку замість 1/4 частини заробітку відповідача, колегія апеляційного суду вважає їх необґрунтованими та недоведеними.
Відповідач має постійний заробіток, що підтверджено довідкою про доходи БО "БФ "МХП-Громаді" за №21 від 01 квітня 2021 року, доданих до відзиву на позов.
У доводах апеляційної скарги відповідач зазначає, що 1/4 частина його заробітку значно перевищить розмір встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, однак законом відповідна обставина як підстава для зменшення присудженого розміру аліментів не передбачена.
Покликання в апеляційній скарзі на встановлення відповідачу 2 групи інвалідності загального захворювання, не свідчать про те, що визначений місцевим судом розмір аліментів 1/4 частини заробітку, є неспівмірним з потребою доньки на утримання та підлягає зменшенню, оскільки відповідач отримує достатній дохід, який дозволяє сплачувати аліменти на утримання доньки, нести витрати на власне лікування та забезпечувати сім`ю.
Відповідачем не наведено інших обставин, які згідно із статтею 182 СК України мають значення для встановлення меншого розміру аліментів, зокрема, що після сплати всіх обов`язкових платежів та аліментів розмір його доходу буде меншим ніж прожитковий мінімум для працездатних осіб, а відтак неспроможність його виплачувати аліменти у встановленому розмірі; наявність інших осіб, які перебувають на його утриманні, тощо.
При цьому, не можна прийняти до уваги посилання в апеляційній скарзі відповідача на те, що суд не врахував перебування на його утриманні вагітної дружини, оскільки утримання відповідачем доньки шляхом сплати аліментів в заявленому позивачем розмірі, дозволяє утримувати і вагітну дружину. 
Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, також вірно врахував стан здоров`я дитини, яка має встановлену медичними установами групу інвалідності, що підтверджується дослідженими в ході розгляду справи рішенням №7 Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні, медичним висновком, довідкою Управління соціального захисту населення Літинської районної державної адміністрації, індивідуальної програми реабілітації дитини – інваліда, копії посвідчення (а.с. 13, 14, 15, 16, 18-19), що доводами апеляційної скарги не спростовано.
Разом з тим, суд першої інстанції не врахував наступне.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності загального захворювання, зв`язку з чим він звільнений від сплати судового збору.
Таким чином, суд першої інстанції, дійшовши обґрунтованих висновків щодо необхідності стягнення з відповідача аліментів у визначеному позивачем розмірі, в той же час допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправомірного стягнення з апелянта в дохід держави суми судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції, у зв`язку з чим судове рішення у відповідній частині підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 13 квітня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору в розмірі 908 грн., скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
Судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 908 грн. віднести за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
В інший частині рішення залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                        О.Ю. Береговий

Судді:                                                                О.В. Ковальчук

       О.С. Панасюк