Справа № 128/3054/19
Провадження № 22-ц/801/1317/2021
Категорія: 62
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року	Справа № 128/3054/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Ковальчука О.В., Якименко М.М., секретар Ліннік Я.С., розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 16 квітня 2021 року, ухвалене суддею Карпінською Ю.Ф., повне рішення суду складено 16 квітня 2021 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,
встановив:
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та згідно заяви (Т.1 а.с. 127) про зміну підстав позову просив визнати за ним в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай), яка перебуває в колективній власності сільськогосподарського ТОВ «Некрасове», що знаходиться в с. Некрасове Вінницького району розміром 3,30 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (сертифікат на право на земельну частку (пай) НОМЕР_1 видано ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його дружина - ОСОБА_4 в с. Некрасове Вінницького району.
Після її смерті відкрилась спадщина, і спадкоємцями першої черги за законом, крім позивача, є ще їхні діти, які відмовились від прийняття спадщини на користь позивача, подавши відповідні заяви в нотаріальну контору.
Вважає, що до спадкової маси ввійшла земельна частка (пай), площею 3,30 умовних кадастрових гектарах, яка належала  ОСОБА_3 , (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ), і на чиє ім`я видано сертифікат на право на земельну частку (пай) РН №058185.
Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв її чоловік – ОСОБА_5 , який є спадкоємцем першої черги, вступивши в управління спадковим майном. ОСОБА_5 помер в 1998 році, і відкрилась спадщина на спірну земельну ділянку.
ОСОБА_5 08.04.1998 року склав заповіт, відповідно до якого все своє майно з чого воно б не складалось заповів синові – ОСОБА_6 , який після смерті батька прийняв спадщину шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини.
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 і після його смерті відкрилась спадщина на земельну частку (пай) яка належала ОСОБА_3 та земельну частку (пай), яка належала ОСОБА_5 , а також житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
За життя ОСОБА_6 склав заповіт, відповідно до якого все своє майно з чого воно б не складалось заповів ОСОБА_4 (дружині позивача).
10.06.20012 Вінницький районний суд у Вінницькій області судовим рішенням встановив факт батьківства ОСОБА_6 відносно сина ОСОБА_7 . Заповіт, складений на ім`я ОСОБА_4 , визнано частково недійсним. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 грошову компенсацію за 2/3 частини будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 . Присуджено, визнавши право власності за ОСОБА_4 в порядку спадкування за заповітом, на 100% будинку.
В даному позові вказує, що його дружина ОСОБА_4 та ОСОБА_7 погодилися щодо поділу земельних часток (пай), а саме ОСОБА_4 віддала сертифікат на право на земельну частку (пай) ВН № 0479423 (належала ОСОБА_5 ) ОСОБА_7 для оформлення в нотаріальній конторі в порядку спадкування, а собі залишила сертифікат на право на земельну частку (пай) РН № 058185 (належала ОСОБА_3 ).
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_7 , і після його смерті спадщину прийняла його мати – ОСОБА_2 .
Позивач не може успадкувати право на земельну частку (пай), так як спадкодавець - його дружина за життя не отримала свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 16 квітня 2021 року у даній справі відмовлено у задоволенні позову.
Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.
Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають встановленим у справі обставинам в частині прийняття спадщини та оформлення спадкових прав. Зокрема, таким, що не базується на нормах закону є висновок суду, що ОСОБА_4 прийняла спадщину лише на будинок, і не має будь-яких доказів того, що ОСОБА_4 прийняла спадщину на інше майно, адже спадкоємець, що прийняв частину спадщини, є таким, що прийняв її в цілому. Також помилковим є висновок суду про недоведеність факту домовленості між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 про поділ спадкового майна, оскільки він спростовується тими ж обставинами справи, а також суд не керувався ст. 562 ЦК УРСР.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
У судове засідання, призначене на 15.06.2021, учасники справи не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.
Від Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
Від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він просить судове засідання проводити за його відсутності.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, відповідно до якої неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів прийшла до висновку про розгляд заяви у відсутність належно повідомлених учасників справи.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та співставивши їх з матеріалами цивільної справи, дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з послідуючим скасуванням рішення суду першої інстанції та ухваленням нового, з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, описавши встановленні ним обставини справи, прийшов до висновку, що ОСОБА_4 прийняла спадщину лише на житловий будинок; про відсутність доказів фактичного прийняття ОСОБА_4 іншого майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_6 ; про відсутність доказів підтверджуючих домовленості між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 щодо поділу земельних часток (паїв). Також суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_4 не являється ні спадкоємцем за законом, ні спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .
Колегія судів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки частина з них суперечать обставинам справи, а інша суперечить нормам матеріального права.
При розгляді даної справи встановлені наступні обставини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Некрасове Вінницького району Вінницької області померла ОСОБА_3 , (довідка Некраківської сільської ради Вінницького району Вінницької області №446, №447 від 23.08.2019 (а.с.9,12 т.1).
ОСОБА_3 видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) із землі, яка перебуває у колективній власності Сільськогосподарського ТОВ №Некрасове» (серія РН № 058185) розміром 3,30 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат зареєстровано 10.02.2004 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №356 (а.с.19 т.1).
Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилася (а.с.35 т.1).
Перебування ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у шлюбі підтверджується архівною довідкою, відповідно до якої вони перебували у шлюбі з 14.02.1934, актовий запис №17 (а.с.20-22 т.1).
Відповідно до довідок виконавчого комітету Некрасівської сільської ради Вінницького району Вінницької області №446-448 від 23.08.2019 та №547 від 07.10.2019, ОСОБА_3 , до дня смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проживала однією сім`єю з   ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . 
За цією ж адресою проживав ОСОБА_6 – їхній син (Т.1 а.с. 9).
Отже, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є спадкоємцями першої черги (ст. 529 ЦК УРСР в редакції, що діяла на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 ) і, відповідно до правил статті 549 цього Кодексу прийняли спадщину, як такі, що фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.
Ні ОСОБА_5 , ні ОСОБА_6 не отримували Свідоцтва про право на спадщину, і не відмовлялись від спадщини, тому вони успадкували в рівних частинах спадщину, до складу якої увійшла частина житлового будинку та земельна частка (пай), що належали ОСОБА_3 . 
За життя ОСОБА_5 склав два заповіти: 14.01.1998 року, яким все заповідав ОСОБА_4 (дружині позивача) та 08.04.1008 року, яким все заповів своєму синові - ОСОБА_6 , який проживав разом з ним.
Суд першої інстанції надав оцінку чинності кожного з них, однак, в цьому не було необхідності, адже у заяві позивача про зміну підстави позову, яка прийнята судом, позивач визнає факт дії (чинності) другого заповіту, яким все своє майно з чого воно б не складалось він заповів своєму синові.
ІНФОРМАЦІЯ_5 в селі Некрасово Вінницького району Вінницької області помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.79 т.1).
ОСОБА_4 не зверталась до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .
Встановлено, що на ім`я ОСОБА_5 видано Сертифікат серії ВН №0479423 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Чкалова розміром 3,71 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат зареєстровано 14.03.2000 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №145 (а.с.84 т.1).
Суд першої інстанції зробив правильний висновок, що ОСОБА_4 не є спадкоємцем ні за законом, ні за заповітом після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , однак, такий висновок не має правового значення, адже не впливає на вирішення спору, так як позивач, ОСОБА_1 , просить визнати право власності на земельну частку (пай) після смерті ОСОБА_6 , і така позиція позивача зумовлена наявністю заповіту складеного ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 .
Відповідно до копії спадкової справи №92/2001 на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 , (Т.1 а.с.90-103) 08.02.2001 року до Вінницької районної державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_1 від імені ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини, в якій просив видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я його довірителя (а.с.91).
08.02.2001 року ОСОБА_6 отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом (28.04.1998 р), відповідно до якого він є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_5 , і спадкове майно складається з цілого житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.102).
На переконання колегії суддів, крім житлового будинку, на яке ОСОБА_6 отримав свідоцтво, до складу спадкової маси ввійшло дві земельних ділянки – земельні частки (паї), які належали ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , і на які державним нотаріусом не було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом.
Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
За життя ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) ОСОБА_6 склав заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого не складалося, і взагалі, все те, що буде належати йому на день його смерті і на що за законом буде мати право, заповів ОСОБА_4 (Т.1 а.с.217, 218).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер (копія свідоцтва про смерть від 12.12.2001 року) (Т.1. а.с. 78).
16.01.2002 до Вінницької районної державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_1 від імені ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини, в якому зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 , який залишив на ім`я ОСОБА_4 заповіт, посвідчений виконкомом Некрасовської сільської ради Вінницького району Вінницької області 28.02.2001 і зареєстрованого в реєстрі за №8. Просить видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.70).
Також, 22.01.2002 до Вінницької районної державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_7 із заявою, в якій зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його батько ОСОБА_6 , належне на день його смерті майно він приймає. Просить видати свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.75).
З матеріалів справи, а саме зі змісту рішення Вінницького районного суду від 10 червня 2002 року (Т.1 а.с 81-82) вбачається, що ОСОБА_7 в 2002 році звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 з вимогами встановити факт визнання батьківства відносно нього ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також просив визнати на 2/3 частини недійсним заповіт складений батьком ОСОБА_6 при житті на ім`я ОСОБА_8 (так як мав право на обов`язкову частку при спадкуванні після смерті ОСОБА_9 ) та просив визнати за ним право власності на вказану частку будинковолодіння.
Рішення цього суду від 10.06.2002 наступне:
встановлено факт визнання ОСОБА_6 батьком відносно сина ОСОБА_7 ; 
визнано частково недійсним заповіт на ім`я ОСОБА_4 , вчинений ОСОБА_6 ;
стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 грошову компенсацію за 2/3 частини в будинковолодіння в АДРЕСА_1 , в сумі 3060 гр. в порядку спадкування за законом;
присуджено, визнавши право власності за ОСОБА_4 в порядку спадкування за заповітом, на 100% будинку.
24.04.2003 ОСОБА_7 видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадкове майно, на яке видано свідоцтва, складається із земельної частки (паю) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Чкалова розміром 3,71 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належної на підставі сертифікату серії ВН №0479423 ОСОБА_5 .
Проаналізувавши вищезазначені обставини, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 , в момент складення заповіту мав у власності будинок, та мав право на дві земельні частки (паї), і саме це нерухоме майно повинно було перейти як спадок за заповітом ОСОБА_4 . 
Однак, із змісту рішення Вінницького районного суду слідує, що спір між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 вирішувався з приводу недійсності заповіту в частині будинковолодіння, і це вбачається з мотивувальної частини позову ОСОБА_7 , з описової та мотивувальної частини судового рішення, в яких не згадується про земельні ділянки, і з резолютивної частини судового рішення, в якій зазначається лише про долю будинку та про грошову компенсацію за обов`язкову частку спадщини.
Також, слід звернути увагу, що представник відповідача у тій справі не заперечував проти факту батьківства та проти права позивача на обов`язкову частку спадщини, і погоджувався на грошову компенсацію на користь позивача в рахунок його обов`язкової частки, але мова йшла лише про будинок.
ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Вінниця помер ОСОБА_7 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 18.09.2013)(а.с.188).
09.04.2014 до Першої вінницької державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_2 , у якій зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер її син ОСОБА_7 , і на день його смерті залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка площею 3,5322 га, у межах згідно з планом розташованої за адресою: Вінницька область, Вінницький район, Некрасовська сільська рада, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яке вона приймає. Просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.186 т.1).
09.04.2014 ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на згадану земельну ділянку із вказівкою, що ця земельна ділянка належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯА № 825313, кадастровий номер 0520684200:03:002:0127 (а.с.206). 
       Отже, ОСОБА_7 , отримавши грошову компенсацію за 2/3 будинку, який належав ОСОБА_6 , успадкував ще земельну частку (пай), яка першочергово належала ОСОБА_5 (яку успадкував після смерті батька ОСОБА_6 ), і ця земельна частка (пай) в подальшому стала земельною ділянкою з кадастровим номером, яку успадкувала його мати – ОСОБА_2 .
       Отже, залишилась неоформленою в порядку спадкування (не видано свідоцтво про право на спадщину) земельна частка (пай), яка першочергового належала ОСОБА_3 , на яку (100%) отримав право ОСОБА_6 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , і яка ввійшла в спадкову масу за заповітом складеним ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 , і саме на цю земельну ділянку просить визнати право власності в порядку спадкування позивач.
       Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_9 , ОСОБА_4 в межах шестимісячного строку звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та просила видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а від так, в силу п. 2 ч. 1 ст.549 ЦК УРСР, вона вважається такою, що прийняла спадщину.
В силу статей 560, 561 ЦК УРСР, ОСОБА_4 мала право отримати свідоцтво про право на спадщину, і свідоцтво про право на спадщину повинно бути виданим після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.
Дослідивши копію спадкової справи після смерті ОСОБА_9 встановлено, що свідоцтво про право на спадщину було видане лише ОСОБА_7 на земельну частку (пай), (сертифікат ВН № 0479423).
ОСОБА_4 не отримала свідоцтва, а отже не оформила своє право на спадщину і ІНФОРМАЦІЯ_2 померла в с. Некрасове, Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 09.03.2011 (а.с.7 т.1).
Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину, яке повинно бути видане за заявою спадкоємця державним нотаріусом, не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_4 , на користь якої ОСОБА_6 склав заповіт, та ОСОБА_7 , який є теж спадкоємцем після смерті ОСОБА_9 (на підставі рішення Вінницького районного суду від 10.06.2002), як особами, які прийняли спадщину, була певна домовленість про поділ спадкового майна, що передбачено ст. 562 ЦК УРСР. 
Така домовленість вбачається з вищезгаданого судового рішення та з дій спадкоємців після смерті ОСОБА_9 . 
Зокрема, про таку домовленість описується у рішенні Вінницького районного суду, за яким відповідачу – ОСОБА_4 присуджено 100% будинку, а позивачу – грошову компенсацію за 2/3 частини спірного будинку, і в мотивувальній частині якого говориться: «…і оскільки представники сторін погодились вирішити питання спірне поділу спадкового майна шляхом сплати відповідачем позивачу грошової компенсації, то за відповідачкою необхідно залишити право власності на весь будинок».
ОСОБА_4 , хоча за рішення Вінницького районного суду отримала право в порядку спадкування на весь будинок, на думку колегії суддів, вона мала законне право на оформлення в порядку спадкування двох земельних часток (паїв), адже рішенням суду визнано недійсним заповіт в частині будинку, і не визнано недійсним в частині земельних часток (паїв).
Однак, в подальшому ОСОБА_7 , який отримав грошову компенсацію за частку будинку за рішенням суду, яким не вирішена доля земельних часток (паїв), оформив право на спадщину на одну із земельних часток (паїв) та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом.
ОСОБА_4 погодилась з цим, про що свідчить те, що вона не оскаржувала дії нотаріуса в суді, а ОСОБА_7 , в свою чергу, не намагався оформити право на спадщину на іншу земельну частку (пай), і навіть його спадкоємець не оспорювала цей факт, і їх домовленість була реалізована.
Отже, висновок суду про відсутність доказів на підтвердження домовленостей між спадкоємцями ОСОБА_7 та ОСОБА_4 про поділ спадкового майна є помилковим.
Позивач ОСОБА_1 являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 .
07.09.2001 ОСОБА_1 звернувся до Вінницької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після дружини ОСОБА_4 (а.с.37).
Крім ОСОБА_1 , іншими спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 є її діти: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які відмовились від прийняття спадщини, подавши заяви про відмову від належної частки у спадщині на користь ОСОБА_1 (а.с. 38-41).
23.10.2019 державний нотаріус, вивчивши пред`явлені йому 23.10.2019 ОСОБА_1 документи, виніс постанову, якою відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності ТОВ «Некрасове» с. Некрасове Вінницького району Вінницької області, розміром 3,30 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належить ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої за законом був її чоловік ОСОБА_5 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, помер ІНФОРМАЦІЯ_7 . За наявними у нотаріальній конторі даними спадкоємиця ОСОБА_4 у встановлений законом строк не подала до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 . 
Такий висновок державного нотаріуса є хибним, адже суперечить фактичним обставинам, які склались після смерті ОСОБА_5 , зокрема, нотаріус не врахував наявність другого заповіту, яким ОСОБА_5 все заповів своєму синові – ОСОБА_6 , який в свою чергу все заповів ОСОБА_4 , а відтак, державний нотаріус повинен був дослідити факт прийняття (чи не прийняття) спадщини ОСОБА_4 після смерті не ОСОБА_5 , а ОСОБА_9 , а матеріалами справи доведеним є факт прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_9 .
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.
В даному випадку неправомірна відмова державного нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину є тим запереченням проти права позивача на спадщину, а тому захист права підлягає в судовому порядку.
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Підсумовуючи все вказане, колегія суддів прийшла до висновку, що позивач, як спадкоємець першої черги, має право отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті свої дружини – ОСОБА_4 , яка прийняла земельну частку (пай) в спадок після смерті ОСОБА_9 , але не отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що не позбавляє позивача права теж отримати цю земельну частку (пай) в спадок.
Суд першої інстанції при розгляді даної справи не в повній мірі проаналізував встановлені ним обставини, і зробив необґрунтовані висновки, які суперечать їм.
Відповідно до п. 1, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:  неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;  невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Враховуючи викладене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову. 
Керуючись ст. 367, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, 
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 16 квітня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ) право на земельну частку (пай), яка перебувала в колективній власності Сільськогосподарського ТОВ «Некрасове», що знаходиться в с.Некрасове Вінницького району, розміром 3,30 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (сертифікат на право на земельну частку (пай) РН №058185 видано ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 ).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко