ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/7631/20                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Колеснікова І.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  14 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
                    
Судді-доповідача:                                                                                                                            Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                                                                                                     Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про  визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ у Київській області), в якому просить суд:
-  визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області в перерахунку пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити з 25.04.2019 року перерахунок та виплатити ОСОБА_1 пенсію, обчислену з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, згідно частини третьої статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Позов мотивовано тим, що відповідач протиправно відмовив у перерахунку та виплаті позивачу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, пенсії в розмірі, встановленому частиною третьою статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з огляду на визнання неконституційним словосполучення «дійсної строкової служби», яке міститься у положеннях зазначеної норми.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 27 січня 2021 року, та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. 
В апеляційній скарзі позивач посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, ненадання належної оцінки наявним у справі доказам та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 05 березня 2021 року. 
Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області відзиву на апеляційну скаргу не подавало, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами в порядку письмового провадження. 
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Згідно пункту 3 частини першої  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення Київським окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів дійшов наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 05.01.1994 року, належить до числа громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), з 11 січня 2006 року є особою з інвалідністю 2 групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 .
Витягом з акту огляду у МСЕК до довідки серії МСЕ №087510, експертним висновком від 22.12.1993 року №2428 підтверджується встановлення позивачу з 27.11.1993 року інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 19.08.2020 року №5208-8697/Ш-02/8-1000/20 позивачу повідомлено про відсутність правових підстав для перерахунку йому пенсії на підставі частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що позивачем не надано доказів проходження ним військової служби, про їх існування не повідомлено, клопотань про витребування не заявлено; на момент участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС позивач не проходив військової служби, у зв`язку з чим позивач не відповідає критеріям, наявність яких обумовлює право особи на перерахунок пенсії відповідно до частини третьої  статті 59 Закону №796-XII, оскільки участь позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відбувалася поза межами проходження військової служби, виходячи з чого положення частини третьої  статті 59 Закону №796-XI  на позивача не поширюються.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з такого.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок соціального захисту потерпілого населення визначає  Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"  (далі - Закон №796).
Відповідно до частини третьої статті 59  Закону №796  (у редакції  Закону України від 05.10.2006 №231-V) особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього  Закону  або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.
Таким чином, частина третя статті 59  Закону № 796  (у редакції  Закону України від 05.10.2006 року №231-V) регулювала порядок обчислення пенсії тільки однієї категорії осіб, а саме: осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 року №2148-VIIІ  частину третю статті 59  Закону №796  викладено у такій редакції: "Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього  Закону  або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої  законом  на 1 січня відповідного року".
Таким чином,  Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій»  розширено в межах певної категорії військовослужбовців перелік осіб, на яких вказана норма розповсюджується, а саме, окрім осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, також на осіб, які брали участь у інших ядерних аваріях та випробуваннях, та осіб, які брали участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.
Порівняльний аналіз попередньої та чинної редакцій частини третьої статті 59  Закону № 796  свідчить про те, що дана норма регулювала та регулює порядок обчислення пенсії особам, які проходили дійсну строкову службу, але, в результаті внесення змін до частини 3 цієї статті, законодавець, на виконання мети та основних завдань  закону, розширив перелік осіб, які мають право на обчислення пенсії у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановивши у переліку окрім осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, ще й інших осіб, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.
Отже, дія статті 59  Закону №796  (обчислення пенсії по інвалідності за особливою процедурою) поширювалась на осіб, які відповідають наступним критеріям:
1) особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, або
2) особа брала участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань, або
3) особа брала участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.
Разом з цим, таке право виникало у зазначених осіб лише за наявності у сукупності трьох умов (розширене тлумачення зазначеної статті без внесення змін до частини третьої статті 59    Закону №796  не допускається):
1) особа має статус особи з інвалідністю;
2) особа отримала статус особи з інвалідність виключно внаслідок участі у ліквідації відповідних наслідків та у військових навчаннях;
3) особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби.
Отже, обов`язковою умовою для застосування положень частини третьої статті 59  Закону №796  була участь особи у ліквідації наслідків ЧАЕС під час проходження дійсної строкової служби.
Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України щодо відповідності  Конституції України  (конституційності) положень частини третьої статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 25 квітня 2019 року № 1-р (ІІ)/2019 у справі № 3-14/2019 визнано таким, що не відповідає  Конституції України  (є неконституційним), словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положеннях частини третьої  статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ  зі змінами, за якими визнання розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої  законом  на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.
Конституційний Суд України дійшов висновку, що військовослужбовці строкової служби, пенсія яким призначається за частиною третьою статті 59 Закону  та обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої  законом  на 1 січня відповідного року, в окремих випадках мають вищий рівень соціального захисту, оскільки розмір їх соціального забезпечення є значно більшим порівняно з іншими категоріями військовослужбовців (у тому числі військовозобов`язані під час участі у військових зборах), які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків.
На думку Конституційного Суду України, законодавець не забезпечив певні категорії військовослужбовців, які виконують конституційно значущі функції щодо захисту Вітчизни, особливими умовами соціального захисту, обсяг яких має передбачати гідні умови їх життя й повне відшкодування заподіяної шкоди, чим порушив сутність конституційного права на соціальний захист, конституційні гарантії щодо безумовного забезпечення належного рівня їх соціального захисту.
Словосполучення "дійсної строкової", що міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої  законом  на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Відтак положення частини третьої статті 59 Зaкoну №796 втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення 25 квітня 2019 року в частині поняття    "дійсної строкової".
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що для виникнення права на обчислення пенсії по інвалідності за особливою процедурою незмінною залишилась умова щодо наявності у особи статусу військовослужбовця, на яких і розповсюджується норма  статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"  у чинній редакції.
Крім того, статтею 10  Закону №796  встановлено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.
Згідно примітки до статті 10  Закону № 796   до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.
З матеріалів справи вбачається, що позивачу встановлено інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Проте, позивач не надав доказів проходження ним військової служби під час виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Посилання позивача на те, що він брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та приймав участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не свідчить про наявність у позивача статусу військовослужбовця.
Посилання апелянта на те, що він, на момент участі ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, проходив військову службу, а тому, має право на здійснення перерахунку пенсії по поданій заяві, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими, адже право на перерахунок пенсії за вказаних умов, виникає та пов`язується з наявністю у сукупності певних умов, зокрема, документального підтвердження, що особа під час виконання робіт по ліквідації наслідків аварії була військовослужбовцем (військовозобов`язаним)/призвана на навчальні/військові збори. 
Так, згідно з частиною дев`ятою  статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"  (далі - Закон №2232) щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.
Згідно з частиною третьою  статті 2 Закону №2232  громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Частиною шостою цієї статті встановлені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Слід зазначити, що виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період (ч.8  ст.2 Закону №2232).
Частиною першою статті 24  Закону №2232  передбачено, що початком проходження військової служби вважається:
1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу;
2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації;
3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних;
4) день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Перевіривши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що наведені вище норми не поширюються на позивача, оскільки позивач не відповідає критеріям, наявність яких обумовлює право особи на перерахунок пенсії відповідно до частини третьої статті 59 Закону №796-XII.
Таким чином, участь позивача під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі цивільної оборони не є доказом проходження позивачем військової служби та не прирівнює його до військовослужбовців в розумінні статті 59  Закону №796.
За інших обставин все б населення, що приймало участь у ліквідації наслідків на ЧАЕС та які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи необхідно було б    віднести до числа військовослужбовців.
Як вбачається із матеріалів справи, участь позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відбувалася поза межами проходження військової служби, у зв`язку з чим положення частини третьої статті 59 Закону №796-XI та пункт 9-1 «Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на позивача не поширюються. 
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
За правилами  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями  308,  311,  315,  316,  321,  322,  329,  331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач                                                                                                                                 О.М. Кузьмишина

Судді                                                                                                                                             Л.О. Костюк
                                                                                                                                                   
                                                                                                      О.Є. Пилипенко