ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2021 року	Львів	Справа № 500/3889/20 пров. № А/857/2622/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді                                       Большакової О.О.,
суддів                                                            Затолочного В.С., Качмара В.Я.
з участю секретаря судового засідання     Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року (суддя першої інстанції Подлісна І.М., м. Тернопіль, повний текст складено 17.12.2020)
В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати грошової компенсації за 56 календарних днів невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік; зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за 56 календарних днів невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 56 календарних днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2018 рік. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 56 календарних днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2018 рік.
Не погодившись із рішенням, вважаючи таке ухваленим з неповним дослідженням доказів і встановленням обставин у справі, порушенням норм матеріального та процесуального права, військова частина НОМЕР_1 оскаржила його в апеляційному порядку. Просить скасувати оскаржене рішення суду від 15 грудня 2020 року та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд помилково визначив час набуття права на відпустку позивача в 2015 році, не дослідивши питання часу набуття статусу учасника бойових дій, при встановленні права позивача на додаткову відпустку, як учасника бойових дій. Позивач отримав статус учасника бойових дій відповідно до протоколу від 08.12.2017, отже в 2017 році позивачу був наданий статус учасника бойових дій та з 2017 року позивач набув право на додаткову відпустку, як учасник бойових дій. Також відповідач відповідно не погоджується з вказаною судом кількістю календарних днів, за які позивач має право на отримання грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку учасника бойових дій, оскільки така надається виходячи  з кількості днів у певному році пропорційно часу, прослуженому у ньому. Крім того, стверджує, що позивач не оскаржував наказ про виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення, тому станом на момент видання наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.07.2018 №160 позивачем погоджено проведення усіх необхідних розрахунків при звільненні. 
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
Позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду шляхом надіслання судової повістки на вказану ним адресу, яка отримана 14.05.2021, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.  У судове засідання позивач не з`явився. 
У судовому засіданні представник відповідача Мачіха Н.А. підтримав вимоги апеляційної скарги та надав пояснення, аналогічні викладеним в ній.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 у військовому званні «молодший сержант».
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 160 від 24.07.2018     ОСОБА_1 , командира 2 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 6 десантно-штурмової роти 2 десантно-штурмового батальйону, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 16.07.2018 № 60-РС з військової служби у запас за підпунктом «к» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 24.07.2018 виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Тернопільського ОМВК Тернопільської області.
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 із відповідною заявою про нарахування та виплату йому грошової компенсації за всі дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 . військова частина НОМЕР_1 листом від 03.11.2020 за № 2734 повідомила про те, що спірні правовідносини виникли в особливий період, у який надання військовослужбовцям інших видів відпусток, відповідно до статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», припиняється, а тому виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки може бути здійснено лише на підставі відповідного рішення суду.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на день звільнення з військової служби ОСОБА_1 набув право на одержання грошової компенсації за 56 календарних днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, а відповідач – обов`язок здійснити таку виплату. Отже, відмова відповідача провести нарахування та виплату грошової компенсації за всі дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, є незаконною та необґрунтованою. Норми законодавства не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.
Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з частиною 2   статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією та законами України.
Статтею 4 Закону України «Про відпустки» від 05.11.1996 № 504/96-ВР (далі Закон № 504/96-ВР) установлюються такі види щорічних відпусток: 1) основна відпустка (стаття 6 цього Закону); 2) додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); 3) додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); 4) інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Згідно з п. 8 ст. 10-1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Відповідно до п. 14 ст. 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого   наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (далі – Порядок № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Таким чином, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої   статтею 16-2 Закону України «Про відпустки»   та пунктом 12 частини першої   статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
При цьому норми ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.
Такий правовий висновок відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, вкладеній у постанові від 21 серпня 2019 за результатом розгляду апеляційної скарги на рішення Верховного Суду у зразковій справі №620/4218/18.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач протиправно відмовив у нарахуванні та невиплаті позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.
Однак, судом першої інстанції помилково визначено період з 2015 року по 2018 рік, за який позивачу необхідно нарахувати та виплатити позивачу невикористані дні додаткової відпустки.
Із матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 отримав статус учасника бойових дій відповідно до протоколу від 08.12.2017 комісії Командування ВДВ ЗС України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_2 від 08.12.2017, яке отримано у військовій частині НОМЕР_1 29.12.2017.
Отже, у 2017 році ОСОБА_1 був наданий статус учасника бойових дій та відповідно з 2017 року позивач набув право на додаткову відпустку, як учасник бойових дій.
Згідно з п. 5 розділу XXXI Порядку № 260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення.
Отже, ОСОБА_1 має право на компенсацію за невикористану додаткову відпустку учасника бойових дій, виходячи з кількості днів у певному році пропорційно часу, прослуженому у ньому. 
Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідач протиправно не виплатив позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбачену частиною 14   статті 10-1 Закону № 2011-XII   за період з 8 грудня 2017 року по 24 липня 2018 року.
При цьому, не оскарження наказу про виключення позивача зі списків особового складу не всіх видів забезпечення не позбавляє його права на отримання передбаченої частиною 14   статті 10-1 Закону № 2011-XII грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до приписів ст.317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про часткове задоволення позовних вимог.
Таким чином, рішення суду необхідно скасувати з прийняттям нового – про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 8 грудня 2017 року по 24 липня 2018 року та зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 8 грудня 2017 року по 24 липня 2018 року.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини Міністерства оборони України НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 8 грудня 2017 року по 24 липня 2018 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 8 грудня 2017 року по 24 липня 2018 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Повне судове рішення складено 01.06.2021.