ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3937/21 Справа № 188/1351/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Курочкіна О. М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 50 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на користь матері в зв`язку з проживанням з нею дитини-інваліда,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що вона спільно, однією сім`єю, але без реєстрації шлюбу, проживала з ОСОБА_2 
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_3 , яку відповідач не визнав своєю дитиною.
Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області у справі №188/1178/16-ц від 14 квітня 2017 року ОСОБА_2 визнано батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини зі усіх видів заробітку (доходів) до досягнення донькою повноліття.
Донька є інвалідом з дитинства, діагноз: артрогрипоз генералізована форма, комбіновані контрактури суглобів верхніх та нижніх кінцівок, виражені порушення опорно-кінематичної функції обох нижніх кінцівок, згинальні установки кистей, пронаційні установки передпліч.
Матеріальний стан не дозволяє їй самостійно себе утримувати, оскільки з дня народження доньки та до цього часу вона доглядає за дитиною-інвалідом. У зв`язку зі встановленим діагнозом доньки, вона вимушена постійно перебувати поруч із нею, допомагати їй у всіх життєвих потребах, донька потребує постійної сторонньої допомоги.
Матеріальний та фізичний стан відповідача не перешкоджає йому надавати матеріальну допомогу на її утримання на період догляду за дитиною.
У зв`язку з чим, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів з моменту подачі позову і протягом усього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею.
Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що дитина відвідує КЗ ДО «Миколаївський дитячий садок № 2 «Берізка» та знаходиться в ньому повний день, що свідчить про те, що дитина може обходитися без постійного стороннього догляду. Відповідач не в змозі надавати матеріальну допомогу позивачу, тому підстави для задоволення позову відсутні.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд не звернув увагу на наявні в матеріалах справи довідки та виписки з історії хвороби дитини, в яких чітко визначено діагноз дитини, потреба в постійному сторонньому нагляді та щоденних профілактичних, лікувальних та фізіологічних процедурах. Судом не вірно визначені обставини справи, що призвело до ухвалення неправомірного рішення у справі.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що сторони у справі є батьками малолітньої ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Петропавлівського районного суду від 30 травня 2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 у розмірі 25% з усіх видів його доходу.
Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 виданого 30 червня 2016 року, малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є інвалідом з дитинства, соціальна допомога призначена до 24 лютого 2021 року.
Відповідно до довідок з Інституту патології хребта і суглобів ім. проф. М.І.Ситенко від 08 червня 2019 року, 11 вересня 2019 року та 07 вересня 2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , пройшла клінічні дослідження з підтвердженням діагнозу та рекомендаціями щодо лікування.
Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_1 , від 27 серпня 2020 року, позивач разом з дочкою проживає в батьківському будинку разом з батьками.
Відповідно до частини 2 статті 91 Сімейного кодексу України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.
Відповідно до частин 3, 4 статті 84 Сімейного кодексу України, якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Згідно частини 1 статті 88 Сімейного кодексу України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.
Судом також встановлено, що відповідно до довідки № 422 від 15 жовтня 2020 року ПрАТ ДТЕК ВСП «шахтоуправління Дніпровське» відповідач отримує середню зарплату близько 16000 грн. та сплачує аліменти в середньому 3000-4000 грн. на місяць.
Відповідно до розписки від 15 серпня 2019 року, відповідач надав позивачу допомогу в розмірі 6000 грн. на лікування доньки.
Згідно довідки виконавчого комітету Миколаївської сільської ради № 604 від 13 жовтня 2020 року, ОСОБА_2 проживає разом з молодшим неповнолітнім братом ОСОБА_5 , 2004 року народження, матір`ю ОСОБА_6 , 1973 року народження, та бабусею ОСОБА_7 , 1946 року народження.
Відповідно до пенсійних посвідчень мати та бабуся відповідача являються пенсіонера за віком.
Зазначені обставини свідчать про те, що відповідач добросовісно сплачує аліменти на утримання дитини, надає фінансову допомогу на лікування доньки, а також має на утриманні неповнолітнього брата та двох пенсіонерів, внаслідок чого суд дійшов обґрунтованого висновку про не можливість відповідача надавати матеріальну допомогу позивачу.
Крім того, умовою для утримання матері з якою проживає дитина з інвалідністю, є те, що дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачем не надано суду доказів того, що дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду, про що також свідчить довідка № 2193 від 13 жовтня 2020 року видана виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, згідно якої дитина ОСОБА_4 відвідує Комунальний заклад дошкільної освіти «Миколаївський дитячий садок № 2 «Берізка» Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області з 16 вересня 2019 року та згідно заяви матері з 01 вересня 2020 року дівчинку переведено на повний день.
Таким чином, суд першої інстанції дав належну правову оцінку наявним у справі доказам та з урахуванням всіх обставин у справі правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо доведеності позовних вимог спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, аналогічні позовним вимогам, які були предметом розгляду у суді першої інстанції та повторного правового аналізу не потребують.
Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду, є безпідставними.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                                                М.Ю. Петешенкова

Судді:                                                                        В.С. Городнича
                       
                                                                               О.В. Лаченкова