УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 673/1651/19
Провадження № 22-ц/4820/457/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 травня 2021 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд
 
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.
секретар судового засідання - Кошельник В.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 27 травня 2020 року, суддя Дворнін О.С., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування позову вказав, що згідно з постановою Деражнянського районного суду Хмельницької області від 11 вересня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме у тому, що він 17 липня 2017 року, приблизно о 23 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ-2105», д.н.з. НОМЕР_1 по вулиці Проскурівській в м. Деражня Хмельницької області, не стежив за зміною дорожньої обстановки, відволікався під час керування транспортного засобу, не дотримувався безпечної дистанції та інтервалу між транспортними засобами, внаслідок чого здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-210700-20», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу №2/2203 від 21 березня 2019 року вартість заподіяного позивачу збитку внаслідок пошкодження автомобіля «ВАЗ-210700-20», склала 26634 грн. 43 коп. ОСОБА_1 в добровільному порядку збитки не відшкодував, у зв`язку з чим ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача вказаний розмір шкоди на його користь, а також стягнути на його користь моральну шкоду, заподіяну пошкодженням транспортного засобу в розмірі 5000 грн., понесені ним витрати на оплату послуг оцінювача в розмірі 2000 грн. та банківських послуг у розмірі 15 грн., а також послуг поштового зв`язку, пов`язаних із доставкою досудової вимоги відповідачу, у розмірі 172,95 грн., витрати по сплаті судового збору.
Заочним рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 27 травня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 26634,43 грн. майнової та 5000 грн. моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: 2000 грн. витрат по оплаті послуг оцінювача, 15 грн. витрат по оплаті банківських послуг, 172,95 грн. витрат по оплаті послуг поштового зв`язку, а також 768,40 грн. судового збору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування скарги вказав, що він не з`являвся в судові засідання у зв`язку з перебуванням з жовтня 2019 року по травень 2020 року в зоні проведення операцій об`єднаних сил на сході держави. Він придбав нові механічні частини для заміни пошкоджених на загальну суму 1700 грн. На його думку вартість роботи по відновленню пошкодженого автомобіля позивача мала б становити приблизно 2000 грн., тому визначення розміру збитку в сумі 26634,43 грн. є необґрунтованим. Крім того, ДТП за його участю відбулась у липні 2017 року, а технічний звіт про оцінку транспортного засобу № 2/2203, який судом було враховано при ухваленні рішення, складений 21 березня 2019 року, що свідчить про неналежність та недопустимість вказаного доказу. Вартість аналогічного автомобіля згідно веб-сайту з продажу автомобілів становить від 27000 грн. до 41000 грн., що вказує на необґрунтовано завищений розмір збитків. 
Апелянт в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи судом був повідомлений належним чином, відповідно до вимог п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. 
Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В попередньому судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, підтримав висновки суду першої інстанції.
Заслухавши учасника справи та перевіривши матеріали справи апеляційний суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення в повній мірі не відповідає.
Судом встановлено, що постановою Деражнянського районного суду від 11 вересня 2017 року ОСОБА_1 визнаний винним в тому, що 17 липня 2017 року, приблизно о 23 год. 00 хв. він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував по вулиці Проскурівській в м. Деражня Хмельницької області автомобілем «ВАЗ-2105», д.н.з. НОМЕР_1 , та при цьому не стежив за зміною дорожньої обстановки, відволікався під час керування транспортного засобу, не дотримувався безпечної дистанції та інтервалу між транспортними засобами, внаслідок чого здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-210700-20», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу №2/2203 від 21 березня 2019 року, складеного ТОВ «Подільська незалежна оцінка», вартість заподіяного автомобілю «ВАЗ-210700-20», д.н.з. НОМЕР_2 збитку внаслідок його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді склала 26634,43 грн. 
Задовольняючи позовні вимоги суд вказав, що обов`язок по відшкодуванню шкоди в даному випадку покладається на відповідача, який є власником джерела підвищеної небезпеки та з вини якого завдана шкода. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди суд виходив з того, що внаслідок неправомірних дій відповідача, які виразилися у пошкодженні належного позивачу транспортного засобу, йому завдано моральної шкоди.
Висновки суду є необґрунтованими в частині вирішення позовних вимог щодо відшкодування майнової шкоди та судових витрат з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої та другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У позовній заяві ОСОБА_2 вказав на те, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди автомобіль відповідача не був застрахований, відтак на його думку, він має право задовольнити свої вимоги за рахунок безпосереднього заподіювача шкоди. В той же час, в суді апеляційної інстанції позивач зазначив, що йому невідомо про те, чи була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на дату вчинення ДТП. 
З даного приводу колегія суддів зазначає наступне.
У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем.
Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно з підпунктом а) пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (МТСБУ) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 136/2186/16-ц).
Підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування МТСБУ чи страховика містяться у ст.ст. 32, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не передбачають випадку заподіяння шкоди водієм транспортного засобу, перебуваючим у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідне право регресного позову страховика (МТСБУ) передбачено положеннями ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно яких страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду у разі якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. 
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Статтею 6 вказаного Закону передбачено, що страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст.ст. 9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №755/18006/15-ц від 04 липня 2018 року.
Як вбачається з інформації, розміщеної на веб-сайті МТСБУ щодо чинності полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за веб-адресою https://policy-web.mtsbu.ua/ відповідальність щодо заподіяння шкоди автомобілем ВАЗ 2105, д.н.з. НОМЕР_1 станом на дату вчинення ДТП, 17 липня 2017 року, була застрахована у ПрАТ «СК «Універсальна» згідно полісу №АК3398912. 
Таким чином, вказане свідчить про те, що суд першої інстанції, у порушення вимог частини третьої статті 53 ЦПК України, не вирішив питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, оскільки не залучив до участі у справі страхову компанію, на яку відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Закону України «Про страхування» покладено обов`язок з відшкодування збитків від ДТП, що в свою чергу є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 в частині відшкодування майнової шкоди слід відмовити.
Щодо відшкодування моральної шкоди апеляційний суд зазначає наступне. 
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно з приписами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок джерела підвищеної небезпеки.
У даній справі суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, правильно виходив з того, що внаслідок ДТП позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у моральних стражданнях у зв`язку із пошкодженням належного йому майна і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, з урахуванням засад розумності та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн., яка визначена з урахуванням всіх обставин справи.
При цьому, враховуючи ту обставину, що відшкодування моральної шкоди у випадку її заподіяння внаслідок пошкодження майна особи, без ушкодження її здоров`я, підлягає за рахунок особи, яка безпосередньо своїми діями заподіяла таку шкоду, тому вирішення справи в цій частині судом першої інстанції без залучення відповідної страхової організації до участі у справі, слід визнати правомірним.
В частині вирішення питання щодо відшкодування судових витрат суд зазначає наступне. 
Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцем знаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. 
Суд першої інстанції помилково відніс до судових витрат витрати по оплаті послуг оцінювача в розмірі 2000 грн., оплату банківських послуг в розмірі 15 грн., послуг поштового зв`язку, пов`язаних із доставкою досудової вимоги відповідачу у розмірі 172,95 грн., оскільки такі витрати безпосередньо не пов`язані з розглядом судової справи, були здійсненні ОСОБА_2 до звернення в суд з відповідним позовом до ОСОБА_1 . Проведення оцінки транспортного засобу позивача відбулося на замовлення останнього, при цьому жодних відповідних досліджень судом не призначалося. 
Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі №2607/14758/12.
За таких обставин, з урахуванням вимог ст.ст. 133, 139, 140 ЦПК України, апеляційний суд доходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення вищезазначених сум з відповідача в порядку розподілу судових витрат між сторонами у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України. 
В той же час, враховуючи залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5000 грн. моральної шкоди, в порядку ст. 141 ЦПК України, підлягають розподілу між сторонами судові витрати пропорційно до задоволених (відхилених) вимог.
В суді першої інстанції позивач ОСОБА_2 сплатив 768,40 грн. судового збору при ціні позову 33822,38 грн. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 сплатив 1153,50 грн. судового збору, хоча підлягало до сплати 1152,6 грн. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог (14,78% від ціни позову), ОСОБА_2 за рахунок ОСОБА_1 підлягає компенсація 113,57 грн. судових витрат по сплаті судового збору: (5000грн.х100%:33822,38=14,78%х768,40 грн.:100=113,57 грн.). В той же час з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягнення 982,25 грн. судових витрат по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції: (85,22%х1152.60 грн.:100%=982,25 грн.). В порядку ч. 10 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягнення 868,68 грн.: (982,25-113,57=868,68).
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Заочне рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 27 травня 2020 року в частині стягнення майнової шкоди та розподілу судових витрат між сторонами скасувати та ухвалити нове судове рішення в цій частині.
В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 26634 грн. 43 коп. майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 2000 грн. витрат на оплату послуг оцінювача, 15 грн. витрат по оплаті банківських послуг, 172, грн. 95 коп. витрат на послуги поштового зв`язку, пов`язаних із доставкою досудової вимоги, відмовити. 
В решті рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 868,68 грн. у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 11 травня 2021 року.

Судді:         Р.С. Гринчук

Л.М. Грох 

                А.М. Костенко