ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 331/2508/21                                 Головуючий в 1 інст. Богомолової Л.В..
Провадження № 33/807/409/21                                         Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       
3 червня 2021 року         м. Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу, за участі ОСОБА_1 , його захисника Міскевич А.Л., за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 квітня 2021 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, ФОП, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 454,00 (чотириста п`ятдесят чотири) гривень. 

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, 26 березня 2021 року на адресу Бердянського міськрайонного суду надійшов адміністративний матеріал, згідно якого, 21 березня 2021 року о 23 годині 07 хвилині інспекторами поліції було виявлено, що ОСОБА_1 по вул. Лютеранській, біля буд. 35, в м. Бердянськ, Запорізької області, керував автомобілем Renault Master, державний номерний знак НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння (почервоніння очей, різкий запах з порожнини рота, тремтіння рук), згідно висновку №262 КНП «Бердянський заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради від 21.03.2021 року. Від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу з використанням технічного засобу «Драгер» відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.9а ПДД України.

В апеляційній ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 квітня 2021 року скасувати, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП). 
В обґрунтування своєї скарги вказує, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, та такою яка винесена без об`єктивного з`ясування обставин справи та без вирішення її в точній відповідності із законом. Суд першої інстанції не дослідив, а також не надав належну оцінку доказам, які є в матеріалах справи. 
Зазначає, що його зупинили працівники поліції із-за вимкнутих фар освітлення транспортного засобу. Постанову про вчинення адміністративного правопорушення щодо порушень правил дорожнього руху, відносно нього не складали. 
На місці зупинки транспортного засобу, він відмовився проходити огляд через те, що він не довіряв технічним приладам працівників поліції. 
Для проведення огляду на стан сп`яніння його було доставлено до КНП «Бердянський заклад з надання психіатричної допомоги Запорізької обласної ради». 
Зазначає, що 21.03.2021 року він почував себе погано, бо захворів респіраторною хворобою, а тому виконуючи вимоги законодавства України вдягнув маску і зайшов до КНП «Бердянський заклад з надання психіатричної допомоги Запорізької обласної ради» надягнув захисну маску, де бажав пройти огляд на стан сп`яніння. 
Лікар ОСОБА_2 не виконав вимоги відомчої інструкції, оскільки формально виконав свої обов`язки. Він візуально його не оглянув та не здійснював вимірювання технічним приладом Алконт, але в акті медичного огляду вказав, що рухи апелянта є нестійкими, не точними, виявлено зміну забарвлення шкірного покрову, стійкий запах алкоголю. 
Також зазначає, що в акті зазначено, що у нього виявлено алкогольне сп`яніння, а саме 1,5 проміле вмісту спирту, але дане вимірювання взагалі не було проведено лікарем. 
Апелянт наголошує, що він відмовлявся зняти маску, оскільки був хворий, але не відмовлявся проходити медичне обстеження. 
Крім цього, апелянт зазначає, що не відмовлявся від відібрання у нього біологічного середовища, але таке лабораторне дослідження не було проведено. 
Лікар ОСОБА_2 під час судового засідання пояснив, що проводив пасивне вимірювання, але на відеозаписі видно, що лікар взагалі не проводив будь-яких видів вимірювання, взагалі не тримав в руках спеціальний технічний прилад. 
Вважає, що пари алкоголю, які нібито були виявлені лікарем, є лише припущеннями із слів лікаря ОСОБА_2 , які ніякими допустимими та належними доказами не підтверджується. 
Також зазначає, що з відеозапису видно, що у нього відсутні всі клінічні ознаки алкогольного сп`яніння. 
Відповідно до Інструкції від 03.02.2016 року №100 передбачено, що після активації нагрудної камери все спілкування повинно бути записано безперервно (п.3.5 Розділу 111 Інструкції).
З урахуванням Інструкції №100, апелянт вважає, що відеозапис по даній справі не є безперервним і повним, що є істотним порушенням вимог вказаної інструкції. 
Зазначає, що до Інструкції «Алконт» №82020284, яка є в матеріалах справи вказано, що пасивний метод тестування проводиться шляхом видиху, чого ОСОБА_1 не робив, а також про те, що вимірювання проводиться декілька разів з інтервалом в три хвилини між тестуванням, що також не було зроблено лікарем. 
Звертає увагу суду, що акт медичного огляду від 21.03.2021 року №262 складено о 23 годині 30 хвилин, в цій же годині було складено висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння №262 від 21.03.2021 року. 
Таким чином, акт та висновок огляду не може бути складено в один і той же час, оскільки на думку апелянта це фізично не можливо зробити. 
ОСОБА_1 вважає, що висновок медичного огляду складений з істотними порушеннями вимог Інструкції №1452/735 і не може бути використаний, як доказ в справі про адміністративне правопорушення, а протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, не містять достатніх відомостей та належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а відтак і про наявність в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Судом першої інстанції, на думку апелянта не були використані всі можливі заходи для встановлення істини по справі, суддя місцевого суду взагалі не досліджував докази справи: відеозаписи, акт та висновок про медичний огляд на стан сп`яніння, не надав захиснику можливості висловитися та зазначити позицію ОСОБА_1 по справі, а навпаки суддя відразу виніс постанову. 
Також, ОСОБА_1 наголошує, що суд першої інстанції перетворює всі обставини справи, які були 21.03.2021 року, вказуючи неіснуючий алкотестер «Драгер», а не «Алконт», а також про те, що стан алкогольного сп`яніння підтвердили свідки: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , але в матеріалах справи відсутній будь-яких доказ про це.
Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Міскевич А.Л., перевіривши матеріали адміністративної справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, суддя апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з огляду на наступне. 
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Положенням ст.251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.
Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Так, пункт 2.9а ПДР України забороняє водія керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. 
За невиконання вимог пункту 2.9а ПДР України, передбачена відповідальність статтею 130 КУпАП. 
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах, та є обґрунтованими.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується рядом допустимих доказів, а саме: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №103893 від 21 березня 2021 року, яким засвідчено, що ОСОБА_1 21 березня 2021 року о 23 годині 07 хвилин по вул. Лютеранській, що у м. Бердянську Запорізької області керував транспортним засобом д.н. НОМЕР_2 у стані алкогольного сп`яніння (почервоніння очей, запах з ротової порожнини, тремтіння рук), згідно висновку лікаря №262. Від проходження огляду на місця зупинки транспортного засобу з використанням технічного засобу «Драгер» відмовився в присутності двох свідків (а.с.3); 
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів в якому вказано, що ОСОБА_1 у присутності двох свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відмовився проходити огляд на стань алкогольного сп`яніння на місці зупинки (а.с.5); 
- висновком КНП «БЗНПД» Запорізької області від 21 березня 2021 року №262 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яким підтверджується, що ОСОБА_1 перебував стані алкогольного сп`яніння (1,5 проміле) (а.с. 6); 
- поясненнями свідка ОСОБА_3 , свідка ОСОБА_4 , які повідомляють, що 21.03.2021 року ОСОБА_1 по вул. Лютеранській, що у м. Бердянську Запорізької області від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці відмовився (а.с.7-8);
- постановою серії ЕАН №3952916, якою водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 21.03.2021 року керував транспортним засобом д.н. НОМЕР_2 без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, чим порушив вимоги п.19.1 «а» ПДР України (а.с.9);
- відеозаписом, який здійснено працівниками поліції за допомогою спеціальних технічних засобів, які мають фото та відео записуючи функції, яким видно, що ОСОБА_1 було зупинено за порушення вимог п. 19.1 «а» ПДР України та який відмовився у присутності двох свідків проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння (а.с.10); 
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21 березня 2021 року (а.с.28); 
- актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21.03.2021 року №262, яким зазначено, що під час огляду були виявлені клінічні ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , а саме різкий запах алкоголю з ротової порожнини, не стійка хода. Під час проведення лабораторного тестування за допомогою технічного засобу «Алконт» виявлено алкогольне сп`яніння (1,5 проміле) (а.с.29); 
- відеозаписом з спеціального технічного засобу працівника поліції, з якого вбачається, що ОСОБА_1 перебував в медичному закладі для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.65).
Суд першої інстанції дослідив всі наявні в матеріалах адміністративної справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.
Що стосується безпосередньо доводів апеляційної скарги, то апеляційний суд вважає, що вони є необґрунтованими і такими, що не слугують підставою для скасування судового рішення з огляду на наступне.
Послання обвинуваченого на те, що акт та висновок був складений в один час, не є суттєвим і таким, що не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами ОСОБА_1 , що відеозапис, який міститься у матеріалах справи, не відтворює перебіг усіх подій. 
Однак вказаний недолік на час розгляду справи усунути неможливо, адже відповідно до п. 3 розділу VIII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС від 18.12.2018 № 1026 визначає, що строк зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, становить 30 діб, а події справи були 21 березня 2021 року, тобто 75 днів назад, що перевищує вказані строки зберігання відеозапису. 
Така обставина за своїм характером та з огляду на обставини конкретної справи не свідчить, що вона перешкодила або могла перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. 
Скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації та за відсутності інших підстав для скасування постанови суду жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння, але водночас призведе до порушення права на судовий розгляд протягом розумного строку, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Такий підхід був би проявом надмірного формалізму.
Натомість наявні відеозаписи свідчать про те, що водія  ОСОБА_1 зупинили працівники поліції за порушення вимог ПДР України, який після чого с початку погодився проходити медичний огляд на місці зупинки, але коли було запрошено свідків, відмовився від його проходження. Після цього ОСОБА_1 за його згодою було доставлено до спеціалізованого медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння.
Порушення обвинуваченим ПДР України, за що останній був зупинений, підтверджується також постановою ЕАН №3952916, яка підтверджує правову підставу працівників поліції зупинки транспортного засобу, д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . 
Відсутність заперечень  ОСОБА_1 щодо проведення огляду на стан сп`яніння під час події, в сукупності також з іншими матеріалами справи і відеозаписами працівників поліції, має достатні відомості, які вказують на те, що версія про порушення порядку огляду з`явилася після надходження справи до суду задля уникнення особою відповідальності.
Крім того, під час судового засідання в суді першої інстанції лікар Холод М.Г. надав пояснення, що у  ОСОБА_1 були виявлені клінічні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме порушена рухова сфера, неохайний вигляд, запах алкоголю з порожнини рота. На пропозицію лікаря пройти огляд, ОСОБА_1 пояснив, що не буде знімати захисну медичну маску, оскільки в країні карантин і він боїться захворіти вірусом. Лікар зауважив, що він за допомогою спеціального технічного засобу «Алконт U8200», провів огляд пасивним методом, який передбачений інструкцію технічного засобу (а.с.33-35) ОСОБА_1 не відмовся проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння пасивним методом. Результат пасивного методу огляду за допомогою спеціального технічного засобу «Алконт U8200» показав, що ОСОБА_1 знаходився в стані алкогольного сп`яніння (1,5 проміле). 
Отже, враховуючи надані докази у їх сукупності, суд не має підстав для сумнівів у тому, що  ОСОБА_1  перебував на час його зупинки в стані алкогольного сп`яніння. 
Щодо апеляційних доводів про те, що суд першої інстанції не використав всі можливі заходи для встановлення істини, надання можливості висловитися і зазначити позицію сторони захисту, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України  від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).
Європейський суд з прав людини, практика якого застосовується судами при розгляді справ як джерело права, з приводу забезпечення права на апеляційне оскарження, у справі «Скорик проти України» вказав, що, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них. 
Під час перегляду справи, відносно ОСОБА_1 вислухано учасників справи, оцінено докази справи та надано обґрунтовані висновки суду апеляційної інстанції про те, що вина ОСОБА_1 повністю підтверджується матеріалами справи. 
Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції або медичного персоналу лікарні було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції або медичним персоналом (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_1 чи його захисник до суду не надали. 
Інші доводи, вже були предметом розгляду суду першої інстанції, та суд дав їм оцінку і навів свої висновки, з якими погоджується і суд апеляційної інстанції. 
Перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву. В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що впливатимуть зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцією факту (рішення ЄСПЛ, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишить місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1987 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, а також ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч.1, 2 ст.6 Європейської Конвенції з прав людини.
Під час апеляційного провадження встановлено, що безумовних підстав для скасування постанови суду першої інстанції не встановлено.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова є належним чином вмотивованою та обґрунтованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає
На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 квітня 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 гривень у дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік, залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                         В.Я. Рассуждай
Дата документу  Справа № 310/2508/21