Справа № 991/3848/21
Провадження 1-кп/991/28/21

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2021 року                                                                м. Київ

Вищий антикорупційний суд колегією у складі:
головуючого – ОСОБА_1 ,
суддів – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

учасники кримінального провадження:
секретар судового засідання – ОСОБА_4 ,
прокурор – ОСОБА_5 ,
обвинувачена – ОСОБА_6 , 
захисник – ОСОБА_7 , 

розглянувши у закритому підготовчому судовому засіданні у приміщенні суду кримінальне провадження  № 52020000000000362 за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Вінниці, яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 Кримінального кодексу України (далі – КК),
у с т а н о в и в:
Формулювання обвинувачення та частина статті закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.
1.Станом на 01.06.2020 і у подальшому детективами Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) під процесуальним керівництвом прокурорів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора (далі - САП) здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42014000000001590, у межах якого ОСОБА_5 у 2019 році повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209; ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191 КК.
2.З 01.06.2020 ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів в інтересах ОСОБА_5 увійшла у змову з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з метою забезпечення надання неправомірної вигоди службовим особам правоохоронних органів за прийняття процесуальних рішень у кримінальному провадженні № 42014000000001590 на користь ОСОБА_5, таким чином домовилася про вчинення тяжкого корупційного злочину групою осіб.
3.ОСОБА_3, обіймаючи посаду першого заступника начальника Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, будучи таким чином службовою особою державного органу, уповноваженою на виконання функцій держави, з метою реалізації спільного з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 злочинного умислу, а також розуміючи, що самостійно він не зможе довести його до логічного завершення, починаючи з 01.06.2020 пропонував ОСОБА_8 (анкетні дані були змінені відповідно до постанови детектива, дійсні анкетні дані – ОСОБА_9 ) передати пропозицію зміни підслідності або закриття кримінального провадження № 42014000000001590 службовим особам НАБУ, які здійснювали досудове розслідування у цьому провадженні, та САП, які здійснювали у ньому процесуальне керівництво.
4.Розуміючи незаконність дій ОСОБА_3, ОСОБА_8 03.06.2020 звернувся із відповідною заявою до правоохоронних органів.
5.У період з 01.06.2020 і до 05.06.2020 під час телефонних розмов та особистих зустрічей, що відбувалися у приміщенні ГУ ДПС у АДРЕСА_2 , взявши на себе роль посередника, узгодив з ОСОБА_8 кінцеву суму неправомірної вигоди, яку буде надано за закриття кримінального провадження № 42014000000001590 щодо підозри ОСОБА_5, а саме 5 000 000 доларів США.
6.05.06.2020 під час чергової зустрічі ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , яка відбулася у службовому кабінеті ОСОБА_3, у приміщенні ГУ ДПС у м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ОСОБА_6 , перебуваючи у невстановленому органом досудового розслідування місці, з метою досягнення спільного злочинного плану, а саме закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 за неправомірну вигоду, по телефону, з використанням месенджеру «WhatsApp» у гучномовному режимі, через телефон ОСОБА_3, повідомила йому та ОСОБА_8 свій злочинний план, а саме те, що для його реалізації необхідне прийняття рішення про закриття кримінального провадження, яке розслідується детективами НАБУ, у частині щодо всіх злочинів, про підозру у вчиненні яких повідомлено ОСОБА_5, для того, щоб останній міг безперешкодно повернутися в Україну. 
7.Надалі, у період з 06.06.2020 і до 11.06.2020, ОСОБА_3 узгодив з ОСОБА_8 усі організаційні питання щодо передачі неправомірної вигоди та документального закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5, у тому числі і те, що таке рішення буде прийнято заступником Генерального прокурора – керівником САП ОСОБА_10 та не буде скасовано Генеральним прокурором.
8.10.06.2020 ОСОБА_6 , з метою надання вигляду законності прийняття рішення про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 забезпечила подання до НАБУ клопотання про закриття вказаного кримінального провадження адвокатами, що представляють його інтереси.
9.12.06.2020 ОСОБА_6 , реалізовуючи їх спільний з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 злочинний умисел, разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за попередньою домовленістю зустрілася з ОСОБА_8 в будівлі ГУ ДПС у м. Києві по вул. Шолуденка, 33/19 у м. Києві, після чого разом із вказаними особами отримала від ОСОБА_8 постанову заступника Генерального прокурора – керівника САП ОСОБА_10 від 12.06.2020 про закриття кримінального провадження № 42014000000001590 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209; ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191 КК. 
10.Після ознайомлення з текстом вказаної постанови, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію вказаного злочинного умислу, разом з ОСОБА_4, діючи в інтересах ОСОБА_5, повідомила, що має зауваження до викладеної у ній правової підстави закриття провадження (п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) замість п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК) та що врахування висловлених ними зауважень є умовою передачі через ОСОБА_8 неправомірної вигоди для ОСОБА_10 . 
11.Після пред`явлення ОСОБА_8 того ж дня ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 постанови заступника Генерального прокурора – керівника САП ОСОБА_10 , в якій було враховано зазначені зауваження, ОСОБА_6 погодилася з тим, що вона відповідає їхнім вимогам, тож ОСОБА_3, продовжуючи реалізацію їх спільного злочинного умислу, провів ОСОБА_8 в приміщення ГУ ДПС у м. Києві, де надав йому можливість перерахувати кошти, які призначалися для подальшої передачі ОСОБА_10 та, за необхідності, Генеральному прокурору за невжиття заходів щодо скасування прийнятого рішення.
12.Після того ОСОБА_3 з ОСОБА_8 повернулися в будівлю ГУ ДПС у м. Києві, де продовжували перебувати ОСОБА_4 з ОСОБА_6 . У цей час ОСОБА_6 разом з ОСОБА_4 почали наполягати на тому, що обумовлену раніше між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 суму неправомірної вигоди зможе бути надано лише після відображення в Єдиному реєстрі досудових розслідувань (далі - ЄРДР) закриття кримінального провадження № 42014000000001590 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК, однак згодом ОСОБА_6 надала згоду на передачу такої неправомірної вигоди через ОСОБА_8 для ОСОБА_10 та, за необхідності, Генеральному прокурору без виконання цієї умови, а саме з відображенням у ЄРДР підставою такого закриття п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК. Після цього ОСОБА_3, обіймаючи посаду першого заступника начальника Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, будучи таким чином службовою особою державного органу, уповноваженою на виконання функцій держави, завершуючи реалізацію їх спільного з ОСОБА_4 і ОСОБА_6 злочинного умислу, провів ОСОБА_8 до місця передачі коштів, передав йому 5 000 000 доларів США (що згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют Національного банку України на 12.06.2020, становило 132 999 500 грн) для передачі ОСОБА_10 як неправомірної вигоди за прийняття вказаного процесуального рішення про закриття кримінального провадження та, за необхідності, Генеральному прокурору за невжиття заходів щодо його скасування, залишив собі 1 000 000 доларів США (що згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют Національного банку України на 12.06.2020, становило 26 599 900 грн) із загальної суми коштів.
13.ОСОБА_6 разом з ОСОБА_4 очікувала завершення передачі неправомірної вигоди у приміщенні ГУ ДПС у м. Києві.
14.На підставі викладеного, ОСОБА_6 , обвинувачується у наданні неправомірної вигоди службовій особі, яка займає особливо відповідальне становище, за вчинення нею в інтересах третьої особи дій з використанням наданого їй службового становища, за попередньою змовою групою осіб, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК.

Відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання.
15.Згідно з матеріалами кримінального провадження, 15.06.2021 між прокурором четвертого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді САП ОСОБА_5 , який на підставі ст. 37 КПК визначений прокурором у цьому кримінальному провадженні та обвинуваченою ОСОБА_6 , за участі захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_7 було укладено угоду про визнання винуватості.
16.В угоді про визнання винуватості визначено істотні для кримінального провадження обставини, які враховані прокурором при вирішенні питання про укладення угоди, а саме:
1)ступінь та характер сприяння ОСОБА_6 у проведенні кримінального провадження щодо неї та інших осіб;
2)беззаперечне визнання нею своєї винуватості в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, надання правдивих визнавальних показань стосовно себе; 
3)тяжкість злочину, інкримінованого ОСОБА_6 , зокрема, належність кримінального правопорушення (злочину), відповідно ч. 5 ст. 12 КК до тяжкого;
4)відсутність матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення інкримінованого кримінального правопорушення;
5)наявність суспільного інтересу у швидкому судовому провадженні, яке забезпечить повне, своєчасне та невідворотне покарання ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення;
6)наявність суспільного інтересу в запобіганні повторному вчиненню кримінальних правопорушень як обвинуваченою, так і іншими особами. 
17.Згідно з угодою про визнання винуватості, обвинувачена ОСОБА_6 зобов`язується співпрацювати із прокурором у викритті кримінальних правопорушень (злочинів), які розслідуються детективами НАБУ у кримінальних провадженнях № 52020000000000362, № 52020000000000473 та провадженнях, з якими вони будуть об`єднані та у виділених із них провадженнях шляхом надання правдивих викривальних показань та їх підтвердження під час судового провадження.
18.Інкримінованими кримінальними правопорушеннями матеріальна шкода не завдана та підстави для цивільної відповідальності відсутні, у зв`язку з цим відсутні підстави для звільнення від цивільної відповідальності.
19.Згідно з угодою, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Окрім того, ОСОБА_6 має на утриманні неповнолітню дитину, яка з народження хворіє на певну хворобу. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченої не встановлено.
20.Беручи до уваги наведені вище обставини, сторони дійшли згоди про призначення обвинуваченій ОСОБА_6 покарання за ч. 4 ст. 369 КК у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна зі звільненням її від відбування покарання з випробуванням згідно зі ст. 75 КК з іспитовим строком та покладенням на обвинувачену обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
21.На призначення зазначеного покарання обвинувачена погодилася.

Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості.
22.Під час розгляду кримінального провадження, на підставі угоди про визнання винуватості та в результаті опитування сторін кримінального провадження, суд встановив, що сторонам відомо та зрозуміло, що:
1)відповідно до ст. 473 КПК наслідком укладення та затвердження цієї угоди для прокурора і обвинуваченої є обмеження їх права на оскарження вироку згідно з положеннями ч. 4 ст. 394 та ч. 3 ст. 424 КПК, а для обвинуваченої – також її відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1, 4 пункту 1 ч. 4 ст. 474 КПК.
2)обмеженнями відповідно до ч. 4 ст. 394 КПК є право оскарження вироку суду першої інстанції на підставі цієї угоди між прокурором та обвинуваченою про визнання винуватості: обвинуваченою, її захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без її згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 5 – 7 ст. 474 КПК, у тому числі не роз`яснення їй наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому, згідно з ч. 4 ст. 469 КПК угода не може бути укладена;
3)обмеженнями відповідно до ч. 3 ст. 424 КПК є право оскарження в касаційному порядку вироку суду першої інстанції на підставі угоди після його перегляду в апеляційному порядку, а також судового рішення суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги: обвинуваченою, її захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без її згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 5 – 7 ст. 474 КПК, у тому числі не роз`яснення їй наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому, згідно з ч. 4 ст. 469 КПК угода не може бути укладена;
4)наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК. За угодою, обвинувачена розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для її кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК.
23.Обвинувачена повідомила, що їй відомі і зрозумілі наслідки укладання цієї угоди у вигляді відмови від здійснення прав, передбачених пунктом 1 ч. 4 ст. 474 КПК та підтвердила, що розуміє:
1)що вона має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого її обвинувачують, а вона має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на її користь;
2)наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК, та визначені в Угоді;
3)характер обвинувачення, щодо якого вона визнає себе винуватою;
4)вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

       Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керувався.
24.Вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить із наступного.
25.Відповідно до ст. 468 КПК у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.
26.Судом встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК, а саме, у наданні неправомірної вигоди службовій особі, яка займає особливо відповідальне становище, за вчинення нею в інтересах третьої особи дій з використанням наданого їй службового становища, за попередньою змовою групою осіб.
27.Обвинувачена ОСОБА_6 у судовому засіданні беззастережно визнала свою винуватість, підтвердила свою згоду на призначення узгодженого покарання, а також те, що цілком розуміє свої права, які передбачені ч. 4 ст. 474 КПК, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого вона визнала себе винуватою, вид покарання, що буде застосований до неї, у разі затвердження угоди.
28.Обвинувачена також пояснила, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
29.Захисник ОСОБА_7 повністю підтвердив зазначені його підзахисною обставини.
30.Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4)існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
31.Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні, зокрема, щодо тяжких злочинів, до яких згідно зі ст. 12 КК належить злочин, вчинений обвинуваченою. У кримінальному провадженні потерпілі особи відсутні.
32.Суд, перевіряючи угоду про визнання винуватості на її відповідність вимогам закону, встановив, що умови угоди не суперечать вимогам КПК та/або закону, виходячи з наступного.
33.Узгоджене сторонами в угоді покарання відповідає вимогам статей 63, 65, 66, 75, 76, 77 КК, з огляду на таке.
34.Верховний Суд у постанові від 19.04.2019 у справі № 443/1407/18 вказав, що загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
35.Згідно з ч. 5 ст. 65 КК у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.
36.Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК при призначенні покарання, обставинами які його пом?якшують, визнаються, у тому числі, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.
37.Згідно з судовою практикою, під щирим каяттям розуміється, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює кримінальне правопорушення, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести покарання.
38.Активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення є дії винної особи, спрямовані на те, щоб надати допомогу органам досудового розслідування і суду у встановленні істини у справі, у проведенні швидкого, повного і неупередженого розслідування вчиненого кримінального правопорушення і судового розгляду. Ця поведінка може полягати, зокрема, у: повідомленні про всі епізоди й обставини вчинення кримінального правопорушення, викритті інших співучасників; визначенні ролі кожного з них у вчиненні кримінального правопорушення; повідомленні про їх місцезнаходження; наданні допомоги в їх затриманні; видачі знарядь і засобів вчинення кримінального правопорушення, майна, здобутого злочинним шляхом.
39.Питання, чи було активним сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а каяття – щирим, підлягає вирішенню залежно від обставин конкретного кримінального провадження.
40.Беручи до уваги викладене, оцінюючи поведінку та роль ОСОБА_6 на стадії досудового розслідування, а також її позицію під час розгляду угоди про визнання винуватості, думку прокурора, який зазначив, що зізнавальні показання обвинуваченої ОСОБА_6 на стадії досудового розслідування та судового провадження можуть суттєво допомогти установити обставини вчинення кримінального правопорушення, суд доходить висновку, що поведінка та ставлення ОСОБА_6 до вчиненого нею кримінального правопорушення дійсно вказують на наявність щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення. За таких обставин, суд визнає, що у цьому кримінальному провадженні наявні обставини, які пом?якшують покарання.
41.Поряд із цим, перелік обставин, які пом?якшують покарання, наведений у ч. 1 ст. 66 КК не є вичерпним, а з урахуванням принципу гуманізму слугує для суду лише орієнтиром.
42.При призначенні покарання, суд може визнати такими, що його пом?якшують і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті (ч. 2 ст. 66 КК).
43.Так, із медичних документів наданих стороною захисту судом встановлено, що на утриманні обвинуваченої ОСОБА_6 , знаходиться неповнолітня дитина, яка від народження хворіє на хворобу, що спричиняє порушення розвитку.
44.Таким чином, суд вважає за можливе визнати наявність на утриманні обвинуваченої хворої дитини як обставину, що пом?якшує покарання.
45.З урахуванням зазначеного, узгоджене сторонами в угоді покарання відповідає вимогам статей 63, 65 КК.
46.Тому суд доходить висновку про необхідність призначення обвинуваченій ОСОБА_6 , покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК, у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
47.Таке покарання, на переконання суду, відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого.
48.Не застосовуючи до обвинуваченої конфіскацію майна як додаткове покарання, суд враховує, що сторони обумовили ухвалення рішення про звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, а ст. 77 КК передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, що можуть бути призначені у такому випадку, серед яких конфіскація майна відсутня. 
49.Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.
50.Тобто, звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ч. 2 ст. 75 КК відповідає вимогам КК, так як на відміну від частини першої даної статті законодавець не обмежив право суду ухвалити рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про визнання винуватості у вчиненні корупційного кримінального правопорушення, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.
51.Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням яких є виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої приймається рішення про можливість застосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.04.2019 у справі № 361/2382/2016-к.
52.Ураховуючи викладене, беручи до уваги тяжкість вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, особу винної, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, яка хворіє, суд доходить висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання та про можливість її звільнення від відбування покарання з випробуванням.
53.Щодо відповідності умов угоди інтересам суспільства, суд вважає за необхідне зазначити таке.
54.Під суспільним інтересом у кримінальному процесі розуміють певну вигоду як для суспільства в цілому і для конкретної людини, зокрема. Суспільний інтерес – це те, що спонукає діяти так, а не інакше заради блага всього суспільства і для блага окремої людини, це те, що є рушійною силою кримінального процесу, визначає його динаміку.
55.Характер і тяжкість обвинувачення прокурор повинен враховувати у співвідношенні із суспільним інтересом до розслідуваного кримінального провадження. Держава в особі правоохоронних органів заінтересована у викритті більшої кількості кримінальних правопорушень, зменшення рівня злочинності, у зв?язку з чим прокурор завжди повинен враховувати можливість прискорити досудове розслідування та судовий розгляд у разі визнання обвинуваченим своєї вини. У випадку, коли винна особа має відомості про вчинення іншими особами тяжких кримінальних правопорушень, прокурор повинен надати перевагу цій обставині, оскільки викриття більш тяжкого правопорушення для держави є більш важливим, ніж засудження особи за менш тяжке кримінальне правопорушення. Також, однією із ознак суспільного інтересу є прискорений розгляд кримінального провадження, зменшення навантаження на суд, прокурорів та адвокатів, що у свою чергу стає дієвим інструментом у боротьбі з корупцією, оскільки забезпечує невідворотність покарання для обвинуваченого та допомагає пришвидшити розслідування інших епізодів кримінальних правопорушень.
56.Аналізуючи викладене, суд вважає, що укладення прокурором угоди відповідає інтересам суспільства, адже це сприятиме швидкому судовому провадженню, стимулюватиме інших підозрюваних чи обвинувачених укладати угоди про визнання винуватості з метою сприяння у проведенні кримінального провадження та отримання для себе більш м`якого покарання чи звільнення від його відбування тощо. Виконання обвинуваченою умов угоди, надасть можливість викрити більшу кількість кримінальних правопорушень. Окрім того, це забезпечить притягнення обвинуваченої та інших осіб до відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення, сприятиме виправленню обвинуваченої та запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень. Зазначене впливатиме на усвідомлення іншими особами караності протиправних діянь, сприятиме формуванню у суспільства антикорупційної правосвідомості та свідчитиме про невідворотність покарання. Це також забезпечить у повній мірі мету кримінального провадження, передбачену у ст. 2 КПК, згідно з якою завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
57.Окрім того, із дослідженої у судовому засіданні угоди про визнання винуватості та пояснень сторін вбачається, що умови угоди не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, зокрема, і з огляду на те, що обставини викладеного обвинувачення відповідно до ст. 17 КПК не можуть бути використані на підтвердження винуватості будь-яких інших осіб окрім обвинуваченої у цьому провадженні.
58.З приводу презумпції невинуватості осіб, про яких так, чи інакше згадується у цьому вироку та котрі не є учасниками цього кримінального провадження, суд зазначає наступне.
59.Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пункті 90 рішення у справі «Нацвлішвілі і Тогонідзе проти Грузії» від 29.04.2014 (заява № 9043/05) зазначив, що не може бути нічого неналежного в самому процесі укладення угод щодо обвинувачень або міри покарання… У цьому зв`язку Суд дотримується думки про те, що угоди про визнання провини не лише надають такі вагомі переваги, як прискорений розгляд кримінальних справ і зменшення навантаження на суди, прокурорів і адвокатів, але можуть також за умови їх правильного застосування стати успішним інструментом у боротьбі з корупцією та організованою злочинністю і сприяти скороченню кількості призначених покарань, а внаслідок цього і кількості ув`язнених.
60.Відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
61.Згідно з практикою ЄСПЛ, презумпція невинуватості вважається порушеною, якщо судове рішення відображає думку про винуватість особи у скоєнні злочину до того, як її вину буде доведено відповідно до закону. При цьому, навіть за відсутності офіційних висновків достатньо деякого припущення, що суд розглядає особу як винувату (рішення від 23.03.1983 у справі «Мінеллі проти Швейцарії», № 8660/79, пункт 37; рішення від 18.12.2008 у справі «Нераттіні проти Греції», № 43529/07, пункт 23; рішення від 14.04.2009 у справі «Діду проти Румунії», пункт 41). Попереднє висловлення судом такої думки неминуче порушує презумпцію невинуватості (рішення від 27.02.2007 «Нештак проти Словаччини», № 65559/01, пункт 88; рішення від 06.02.2007 у справі «Гарицкі проти Польщі», № 14348/02, пункт 66).
62.У рішенні у справі «Караман проти Німеччини» від 27.02.2014 ЄСПЛ зазначив, що при розгляді складних кримінальних справ за участю кількох фігурантів, які не можуть постати перед судом разом, посилання суду на участь третіх осіб, справи за обвинуваченням яких можуть бути окремо розглянуті пізніше, можуть бути необхідні для визначення вини підсудних... …Якщо суду доводиться згадувати про факти причетності третіх осіб, він повинен уникати надання інформації в більшому обсязі, ніж це необхідно для вирішення питання про юридичну відповідальність осіб, які є обвинуваченими у даній справі (пункт 64).
63.Окрім того, у рішенні у справі «Навальний та Офіцеров проти Росії» від 23.02.2016 ЄСПЛ встановив, що умовою судового розгляду справ виділеного провадження є те, що фактам, встановленим у справі, у якій особа не брала участі, не притаманні властивості принципу res judicata (пункт 105), тобто вони не мають преюдиціального значення для кримінальних проваджень, які здійснюються щодо інших співучасників.
64.Як свідчить позиція ЄСПЛ у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
65.Ухвалюючи цей вирок, суд враховує також правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 15.04.2020 у справі № 344/2514/19, згідно з якою, зокрема, право обвинуваченого на визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення та укладення угоди про визнання винуватості передбачено діючим кримінальним процесуальним законом і може бути вільно використано ним відповідно до принципу диспозитивності. Невизнання своєї вини іншими особами у кримінальному провадженні не може бути підставою, яка унеможливлює або ускладнює реалізацію права обвинуваченого на укладання угоди про визнання винуватості.
66.А тому суд, реалізуючи відповідне право обвинуваченої, вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості у цьому провадженні, незважаючи на те, що обставини вчинення дій, в яких суд визнає обвинувачену винуватою, пов`язані з іншими особами. Адже саме щодо останніх суд не встановлює жодних обставин. В іншому разі, укладення угоди у цьому провадженні взагалі буде неможливим, а обвинувачена буде свавільно позбавлена такого права, що є частиною права на справедливий суд.
67.Поряд із цим, суд зауважує також, що цей вирок не може бути належним та допустимим доказом причетності до вчинення будь-якого кримінального правопорушення осіб, котрі не є учасниками цього кримінального провадження. Цей висновок суду обґрунтований тим, що згідно з ч. 2 ст. 94 КПК жоден доказ не має наперед встановленої сили. А відповідно до ст. 90 КПК преюдиціальне значення у кримінальному провадженні мають лише рішення національного суду або міжнародної судової установи, якими встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Тоді як вирок, ухвалений у цьому кримінальному провадженні, таким рішенням не є.
68.Об?єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 18.05.2020 у справі № 639/2837/19 вказала, що дані про осіб, які містяться у процесуальних документах, складених слідчим або прокурором (обвинувальному акті, повідомленні про підозру, тощо) у цьому чи іншому кримінальному провадженні, не можуть слугувати підставою для визнання вироку на підставі угоди про визнання винуватості однієї особи таким, що стосується прав, свобод та інтересів інших осіб. Ці процесуальні документи, на відміну від вироку суду, містять твердження сторони обвинувачення про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК), з викладенням обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні у відповідності з вимогами статей 91, 92, 277, 291 КПК.
69.З огляду на це, з метою недопущення порушення презумпції невинуватості осіб, котрі не є учасниками цього кримінального провадження, суд у вироку виключив усі дані, які б давали можливість так чи інакше ідентифікувати осіб, про яких йде мова у ньому, окрім відомостей про обвинувачену. Суд також не висловлював у вироку думку про винуватість цих осіб у вчиненні кримінальних правопорушень та не робив жодних припущень з цього приводу. Власне, усі формулювання у вироку викладені судом таким чином, щоб чітко висловити свою позицію та висновки лише стосовно дій обвинуваченої, не оцінюючи дії інших осіб чи їх кримінально-правової кваліфікації.
70.Також, суд встановив, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Це в судовому засіданні підтвердила обвинувачена, її захисник та прокурор.
71.Обвинувачена підтвердила можливість виконання всіх взятих на себе зобов`язань згідно з угодою, а суд не встановив об`єктивних перешкод до зазначеного.
72.Фактичні обставини, описані в обвинувальному акті, формулювання обвинувачення, вказане в угоді, підтвердження самою обвинуваченою цих обставин та визнання нею своєї винуватості, дають можливість суду дійти висновку про існування фактичних підстав для визнання винуватості обвинуваченою.
73.Отже, підстави для відмови у затвердженні угоди відсутні.

Інші питання.
74.Цивільний позов не пред`являвся, речові докази суду не передавалися, процесуальні витрати відсутні.
75.Згідно з ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 15.06.2020 до обвинуваченої ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 120 024 200 грн.
76.У подальшому, згідно з ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 18.01.2021, було змінено вказаний запобіжний захід та застосовано до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 113 023 300 грн.
77.На підставі ч. 1 ст. 331 КПК, клопотання захисника ОСОБА_7 про скасування вказаного запобіжного заходу у вигляді застави підлягає задоволенню, оскільки, з огляду на ухвалення судом вироку за угодою, а також з огляду на покарання, обумовлене сторонами в угоді, відпадають ризики, які раніше слугували підставою для застосування даного запобіжного заходу. 
78.З огляду на це, всі кошти, які були сплачені як застава за ОСОБА_6 та не повернені заставодавцям, підлягають поверненню: ОСОБА_11 , ТОВ «ГАУР ПЛЮС», ТОВ «АВАЛОН СИСТЕМ», ТОВ «Дампер».
79.Також, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання захисника ОСОБА_7 про скасування арешту на майно та, на підставі ч. 1 ст. 174 КПК, у зв`язку із тим, що відпала потреба у накладенні арешту на майно, скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді Вищого антикорупційного суду:
- від 29.01.2021 на автомобіль BMW I8 реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , 2018 року випуску;
- від 16.06.2020 на садовий будинок загальною площею 254,1 кв.м., який знаходиться за адресою: Київська обл., Бориспільський р., с/рада Вишеньківська, «Веселка плюс» садівницьке товариство громадська організація, будинок 15 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1275346132208);
- від 16.06.2020 на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 114,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 710781080000);
- від 16.06.2020 на земельну ділянку площею 0,12 га, яка розташована за адресою: Київська обл., Бориспільський район, с/рада Вишеньківська, «Веселка плюс» садівницьке товариство громадська організація, кадастровий номер 3220881300:04:001:5623 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1198855732208);
- від 16.06.2020 на 1/2 земельної ділянки площею 0,906 га, кадастровий номер 3223155400:05:111:0032 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2020227832231);
- від 16.06.2020 на 1/2 земельної ділянки площею 0,0225 га, кадастровий номер 3223155400:05:111:0031 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1935105732231).
80.У зв`язку зі скасуванням арешту, вилучене майно підлягає поверненню ОСОБА_6 .
Керуючись статтями 314, 373, 374, 474-475 КПК, суд

у х в а л и в:
Угоду про визнання винуватості від 15.06.2021, укладену між прокурором ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 52020000000000362 затвердити.
ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК.
На підставі угоди про визнання винуватості від 15.06.2021, призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
Відповідно до частин 2, 3 ст. 75 КК звільнити обвинувачену ОСОБА_6 від відбування покарання у виді 5 (п?яти) років позбавлення волі з випробуванням та визначити іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.
Згідно з пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем проживання, повідомляти уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Клопотання захисника ОСОБА_7 про скасування застосованого щодо обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді застави – задовольнити.
Застосований щодо обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді застави - скасувати.
Кошти, які були сплачені як застава за ОСОБА_6 та не повернуті заставодавцям, повернути: ОСОБА_11 , ТОВ «ГАУР ПЛЮС», ТОВ «АВАЛОН СИСТЕМ», ТОВ «Дампер».
Клопотання захисника ОСОБА_7  про скасування арешту на майно задовольнити.
Скасувати арешт, накладений згідно з ухвалами слідчого судді Вищого антикорупційного суду: 
- від 29.01.2021 на автомобіль BMW I8 реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , 2018 року випуску;
- від 16.06.2020 на садовий будинок загальною площею 254,1 кв.м., який знаходиться за адресою: Київська обл., Бориспільський р., с/рада Вишеньківська, «Веселка плюс» садівницьке товариство громадська організація, будинок 15 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1275346132208);
- від 16.06.2020 на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 114,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 710781080000);
- від 16.06.2020 на земельну ділянку площею 0,12 га, яка розташована за адресою: Київська обл., Бориспільський район, с/рада Вишеньківська, «Веселка плюс» садівницьке товариство громадська організація, кадастровий номер 3220881300:04:001:5623 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1198855732208);
- від 16.06.2020 на 1/2 земельної ділянки площею 0,906 га, кадастровий номер 3223155400:05:111:0032 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2020227832231);
- від 16.06.2020 на 1/2 земельної ділянки площею 0,0225 га, кадастровий номер 3223155400:05:111:0031 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1935105732231).
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК, до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду через Вищий антикорупційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Захисник має право отримати в суді копію вироку.
Роз`яснити учасникам провадження, що згідно зі ст. 476 КПК у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК.
Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст. 389-1 КК.

Судді:
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                  ОСОБА_3