Ухвала
 
15 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 548/1091/20
провадження № 61-5818ск21
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                                 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хорольського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 02 березня 2021 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Хорольського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Музиченка Віталія Олексійовича,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною скаргою, у якій просив:
 
- визнати неправомірною і скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 30 червня 2020 року, винесену державним виконавцем Хорольського районного ВДВС ГТУЮ в Полтавській області Музиченком В. О. по примусовому виконанню рішення Апеляційного суду Полтавської області від 03 листопада 2016 року у справі № 548/205/16-ц згідно виконавчого листа, виданого Хорольським районним судом Полтавської області від 28 грудня 2018 року № 548/205/16-ц;
 
- зобов`язати державного виконавця Хорольського районного ВДВС ГТУЮ в Полтавській області Музиченка В. О. усунути порушення (поновити порушене право стягувача) та вжити передбачених чинним законодавством заходів для забезпечення права стягувача на виконання остаточного рішення суду.
 
Скарга мотивована тим, що 30 червня 2020 року державний виконавець безпідставно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 57993352 по примусовому виконанню рішення Апеляційного суду Полтавської області від 03 листопада 2016 року у справі № 548/205/16-ц, не впевнившись що рішення суду буде виконуватись боржником в подальшому належним чином.
 
Вважав, що передача йому дитини боржником ОСОБА_2 23 червня 2020 року, 25 червня 2020 року та 27 червня 2020 року не свідчить про належне виконання судового рішення, так як вже в день винесення постанови про закінчення виконавчого провадження судове рішення в черговий раз виконано не було, що слугувало підставою для відновлення виконавчого провадження 07 липня 2020 року.
 
В зв`язку з чим, просив скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 30 червня 2020 року, як незаконну, та зобов`язати державного виконавця поновити порушене право стягувача та вжити передбачених законодавством заходів для забезпечення права стягувача на виконання рішення суду.
 
Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2020 року, яка залишена без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 02 березня 2021 року, у задоволенні скарги відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що дії державного виконавця при винесенні 26 червня 2019 року постанови про закінчення виконавчого провадження були здійсненні у відповідності до положень статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», а тому відсутні законні підстави для скасування оскаржуваної постанови.
 
07 квітня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Хорольського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 02 березня 2021 року в указаній вище справі.
 
Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що оскаржувану постанову Полтавського апеляційного суду від 02 березня 2021 року отримано 12 березня 2021 року, на підтвердження надано докази.
 
Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень постанову Полтавського апеляційного суду прийнято 02 березня 2021 року, повний текст якої складено 04 березня 2021 року та оприлюднено 09 березня 2021 року.
 
Оскільки повний текст судового рішення не було вручено у день його проголошення або складення, заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, як такого, що пропущений з поважних причин відповідно до статті 390 ЦПК України.
 
Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження заявником пропущено з поважних причин, тому він підлягає поновленню.
 
В касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга подана з дотриманням вимог щодо її форми і змісту. Судовий збір сплачено.
 
Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.
 
За таких обставин касаційне провадження у зазначеній справі необхідно відкрити.
 
Керуючись статтями 389, 390, 394, 395 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Хорольського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2020 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 02 березня 2021 року.
 
Відкрити касаційне провадження у даній справі.
 
Витребувати із Хорольського районного суду Полтавської області цивільну справу № 548/1091/20 за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Хорольського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Музиченка Віталія Олексійовича.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 18 травня 2021 року. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         А. І. Грушицький
 
                                                                                                             В. С. Висоцька
 
                                                                                                             І. В. Литвиненко