КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №757/54490/2016                                                                               Головуючий у І інстанції - Новак Р.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/7196/2021                                         Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
27 квітня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Немудрої Ю.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2020 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, треті особи: Донецька обласна державна адміністрація, Обласна військово-цивільна адміністрація, Міністерство з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України про відшкодування шкоди, 
 
встановив:
 
В провадженні Печерського районного суду м. Києва перебувала на розгляді справа за вказаним вище позовом.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду, у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання без поважних причин.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що ухвала є незаконною, необґрунтованою, постановлена з неправильним застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що 08 листопада 2018 року та 25 квітня 2019 року представник позивача, адвокат Мороз В.П. звертався до районного суду із клопотанням про відкладення розгляду справи, оскільки перебував в інших судових засіданнях.
Починаючи з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року в Україні запроваджено карантин через спалах у світі корона вірусу. Згодом, карантин було продовжено до 28 лютого 2021 року.
Тобто, на момент подання клопотання про відкладення розгляду справи 28 липня 2020 року діяли карантинні обмеження.
16 березня 2020 року листом Ради суддів України від 16 березня 2020 року №9рс-186/20 суддям усіх судів рекомендовано роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку з карантинними заходами.
Що ж стосується твердження про те, що сторона позивача зловживає своїми процесуальними правами, позивач зазначає, що таке твердження не відповідає дійсності з огляду на предмет та підстави позову.
Як вбачається з позовної заяви, позивач зацікавлений в тому, щоб отримати компенсацію за неправомірні дії у межах заявлених позовних вимог.
Відтак, відсутні правові підстави та логічні підстави для того, щоб навмисно пропускати судові засідання, щоб, як наслідок, позов було залишено без розгляду.
Просив, скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2020 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як на підставу для залишення позову без розгляду суд першої інстанції зазначив, що в судове засідання призначене на 07 листопада 2018 року позивач та його представник не з`явилися. Представник позивача направив на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на зайнятість в іншому судовому засіданні.
В судове засідання 25 квітня 2019 року представник позивача не з`явився, направив на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на зайнятість в іншому судовому засіданні.
В судове засідання 24 вересня 2019 року представник позивача не з`явився, направив на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на зайнятість в іншому судовому засіданні. Разом з тим, належних доказів на підтвердження зазначеному не надав.
28 квітня 2020 року представник позивача не з`явився у судове засідання, направив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантинних заходів.
В судове засідання призначене на 28 липня 2020 року представник позивача повторно не з`явився, направив на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що у працівників суду підтверджено діагноз COVID-19.
Суд першої інстанції вважав, що представник позивача недобросовісно користується наданими законом процесуальними правами, в судове засідання повторно не з`явився без поважних причин, що є підставою для залишення позову без розгляду, про що також просив представник Кабінету Міністрів України.
Проте, з такими висновками колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.
Так, залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку з виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунені в майбутньому.
Відповідно до п.3 ч.1 статті 257 ЦПК України, позов залишається без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
При цьому, згідно з ч.5 ст.223 ЦПК України, визначено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Як убачається із матеріалів справи, у листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 листопада 2016 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 25 січня 2017 року (а.с.20, Т.1).
В судове засідання 25 січня 2017 року представник позивача з`явився, однак розгляд справи було відкладено до 06 березня 2017 року у зв`язку з неявкою представника Державної казначейської служби України (а.с.29-30, Т.1).
В судове засідання призначене на 06 березня 2017 року сторони не з`явилися, від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з його участю у іншій справі.
Розгляд справи було відкладено до 26 квітня 2017 року.
26 квітня 2017 року у судове засідання представник позивача з`явився, однак справу було знято з розгляду, у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні (а.с.48-49 Т.1). 
Розгляд справи було відкладено до 06 липня 2017 року.
06 липня 2017 року у судове засідання представник позивача з`явився, однак справу було перенесено на 03 серпня 2017 року, у зв`язку з надходженням додаткових пояснень до позовної заяви, а також заперечення відповідача на позов та необхідністю часу для ознайомлення з ними (а.с.219-220, Т.1).
03 серпня 2017 року у судове засідання представник позивача з`явився, однак справу було перенесено на 13 жовтня 2017 року, у зв`язку із залученням до участі у справі третіх осіб (а.с.5-6, Т.2).
29 вересня 2017 року справу було передано на повторний автоматизований розподіл, у зв`язку з перебуванням суді на лікарняному (а.с.26, Т.2).
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року, справу за даним позовом прийнято до провадження та призначено судове засідання на 25 квітня 2018 року (а.с.30, Т.2).
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, того, що позивач чи його представник були повідомлені дату та час розгляду справи 25 квітня 2018 року.
У судове засідання призначене на 25 квітня 2018 року сторони не з`явились, розгляд справи було відкладено на 09 листопада 2018 року.
У судове засідання призначене на 09 листопада 2018 року сторони не з`явились, представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з його участю у іншій справі.
Розгляд справи було відкладено до 25 квітня 2019 року (а.с.60, Т.2).
25 квітня 2019 року справу було знято з розгляду, у зв`язку з відсутністю вільних залів судових засідань. Розгляд справи було призначено на 24 вересня 2019 року (а.с.87-88, Т.2).
В судове засідання призначене на 24 вересня 2019 року сторони не з`явилися, від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з його участю у іншій справі.
Розгляд справи було відкладено до 04 грудня 2019 року.
04 грудня 2019 року справу було знято з розгляду, у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному (а.с.114 Т.2). Розгляд справи було відкладено до 28 квітня 2020 року.
У судове засідання призначене на 28 квітня 2020 року сторони не з`явились, представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із запровадженням в Україні карантину через спалах у світі коронавірусу (а.с.124-125, Т.2).
Розгляд справи було відкладено до 28 липня 2020 року.
У судове засідання призначене на 28 липня 2020 року сторони не з`явились, представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що на веб-сайті Печерського районного суду м. Києва було розміщено інформацію про підтвердження діагнозу COVID-19 у працівників Печерського районного суду м. Києва.
Проте, 28 липня 2020 року було постановлено оскаржувану ухвалу про залишення позову без розгляду.
Разом з тим, жодних процесуальних документів щодо визнання явки заявника обов`язковою матеріали справи не містять.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги підлягають врахуванню як обґрунтовані.
Як установлено колегією суддів, вказана справа тривалий час перебуває на розгляді Печерського районного суду м. Києва, зокрема з листопада 2016 року.
Позивач по справі протягом усього розгляду даної справи добросовісно виконував свої обов`язки, забезпечував явку свого представника. Однак розгляд справи, частіше всього знімався із розгляду, або відкладався з підстав незалежних від позивача чи його представника.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку скаржник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.
За ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. 
Особа на власний розсуд користується своїми процесуальними правами, обов`язками відповідно до зазначених положень, а також положень, визначених ст.ст.43,49 ЦПК України, але зобов`язана здійснювати їх добросовісно відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України.
Явка заявника визнана обов`язковою судом не була. 
Обставини, які свідчать що позивачі здійснюють свої права та обов`язки недобросовісно, колегією суддів не встановлено. 
Не встановлено також обставин, які за відсутності позивачів унеможливлюють розгляд справи.
Європейський Суд з прав людини у рішенні «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року відзначив, що право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. 
Ці обмеження не будуть сумісними з п. 1 статті 6, якщо вони не мають легітимну мету та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. А в рішенні у справі «Церква села Сосулівка проти України» від 28 лютого 2008 року, де релігійна організація заявника була змушена звернутися за судовим захистом, проте безуспішно, Європейський Суд з прав людини в п.53 вказав, що така ситуація прирівнюється до відмови у здійсненні правосуддя, що порушує саму суть права заявника на доступ до суду, яка гарантується пунктом 1 статті 6 Конвенції.
Загалом Європейський Суд з прав людини у своїй практиці критично оцінює надмірну формалізованість вимог національного законодавства різних держав-учасниць, що перешкоджають доступу до суду.
При цьому, заявник не відмовлявся в будь-який опосередкований спосіб від своїх вимог і в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази про втрату його інтересу до власної заяви, а відтак, місцевим судом використаний процесуальний засіб у виді залишення позовної заяви без розгляду не є пропорційним досягнутій цілі обмеження позивача.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року (справа №756/13550/16).
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За таких обставин та на переконання суду апеляційної інстанції, доводи апеляційної скарги про помилковість та необґрунтованість ухвали, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального права при її постановленні, зокрема, ст.257 ЦПК України, знайшли своє повне підтвердження при розгляді апеляції.
Окрім цього, при ухваленні судового рішення по справі, апеляційний суд, крім зазначеного, також враховує необхідність забезпечення права заявників на доступ до правосуддя, яке встановлено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відтак, ухвала суду першої інстанції є помилковою, а тому, відповідно до положень ст. 379 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 257,374,379,381,382-384 ЦПК України, апеляційний суд,                
  
постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови виготовлено 28 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач                                                      К.П. Приходько

Судді                                                                         Т.О. Писана

С.О. Журба