П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  296/912/21 
Головуючий у 1-й інстанції:   Рожкова О.С.  
Суддя-доповідач:  Іваненко Т.В. 
26 квітня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Іваненко Т.В. 
суддів:  Сторчака В. Ю.  Граб Л.С. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 09 лютого 2021 року (місце ухвалення - м.Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Держмитслужби про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до Корольовського районного суду м. Житомира з адміністративним позовом до Київської митниці Держмитслужби, у якому просила:
- поновити строк на оскарження постанов про порушення митних правил за № 1252-1261/10000/20 від 14.01.2021 з підстав викладених у позові, оскільки їх отримання відбулось 25.01.2021;
- визнати протиправними та скасувати постанови, винесені в порядку ст. 485 МК України за № 1252-1261/10000/20 від 14.01.2021 та закрити провадження про порушення митних правил.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 09 лютого 2021 року позовну заяву повернуто позивачу. 

Не погодившись з вказаною ухвалою, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що позовні вимоги щодо усіх оскаржуваних постанов підтверджуються одними доказами, доданими до позовної заяви. Апелянт вважає, що ним не порушено правил об`єднання позовних вимог, а тому відсутні підстави для повернення позовної заяви. Також, обґрунтовує безпідставність посилання судом першої інстанції та постанови Верховного Суду у справах №917/1377/18, №922/2225/18, №910/3569/18, оскільки останні були винесені за інших обставин та за іншими сторонами судового процесу, ніж у даному адміністративному позові.
Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. 

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, з огляду на таке.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що  звернувшись до суду з таким позовом, позивач має намір одночасно врегулювати усі наявні у нього спірні правовідносини з відповідачем, не зважаючи на те, що підстави їх виникнення є різними та не пов`язаними між собою, не врахувавши, що таке об`єднання непов`язаних між собою вимог значно ускладнить розгляд справи. Таким чином, дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовуються різними доказами, що, у свою чергу, не відповідає правилам об`єднання позовних вимог, які викладені у статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позову, виходячи з наступного.
З матеріалів справи встановлено, що оскаржувана ухвала Корольовського районного суду м. Житомира  від 09 лютого 2021 року прийнята на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України.
Відповідно до п.6 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).
В свою чергу ст.172 КАС України встановлює правила об`єднання і роз`єднання позовів.
Згідно з ч.1 ст.172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Пунктом 2 ч.1 ст.172 КАС України передбачено, що суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами одного й того самого позивача до різних відповідачів.
Відповідно до ч.3 ст.172 КАС України об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ.
Згідно з ч.ч. 4-5 ст.172 КАС України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.
Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.
Частинами 6-7 ст.172 КАС України встановлено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.
Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.
Про об`єднання справ в одне провадження або роз`єднання позовних вимог, про відмову в об`єднанні справ в одне провадження, роз`єднанні позовних вимог суд постановляє ухвалу.
Таким чином, в одному позові можуть бути об`єднані пов`язані між собою позовні вимоги.
У разі об`єднання в одному позові вимог, які не пов`язані між собою, крім випадків, передбачених ч.ч.4-5 ст.172 КАС України, суд має право роз`єднати позовні вимоги.
Водночас, у разі заявлення в одному позові позовних вимог, об`єднання в одне провадження яких не дозволяється ч.ч.4-5 ст.172 КАС України суд постановляє ухвалу про повернення позовної заяви на підставі п.6 ч.4 ст.169 КАС України.

З матеріалів справи встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються визнання протиправними та скасування постанов, винесених заступником начальника Київської митниці Держмитслужби Кастітіс Панкявічюс, згідно яких її було визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України, у зв`язку з чим, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 300 % несплаченої суми митних платежів, а саме:
постановою №1252/10000/20 від 14.01.2021 на суму 19 965 грн 00 коп.;
постановою №1253/10000/20 від 14.01.2021 на суму 16 392 грн 06 коп.;
постановою №1254/10000/20 від 14.01.2021 на суму 16 413 грн 33 коп.;
постановою №1255/10000/20 від 14.01.2021 на суму 16 295 грн 91 коп.;
постановою №1256/10000/20 від 14.01.2021 на суму 17 854 грн 50 коп.;
постановою №1257/10000/20 від 14.01.2021 на суму 17 538 грн 15 коп.;
постановою №1258/10000/20 від 14.01.2021 на суму 15 930 грн 90 коп.;
постановою №1259/10000/20 від 14.01.2021 на суму 13 311 грн 18 коп.;
постановою №1260/10000/20 від 14.01.2021 на суму 13 206 грн 00 коп.;
постановою №1261/10000/20 від 14.01.2021 на суму 12 061 грн 11 коп.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що заявлені позивачем вимоги пов`язані між собою підставою виникнення, а саме притягнення позивача до адміністративної відповідальності на підставі ст. 485 МК України. 
Крім того, заявлені позивачем вимоги згідно зі ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративними судами і не порушують правил об`єднання позовних вимог, встановлених ч.ч.4-5 ст.172 КАС України, тому суд першої інстанції мав право роз`єднати позовні вимоги відповідно до ч.6 ст.172 КАС України.
З урахуванням наведеного висновки суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви відповідно до п.6 ч.4 ст.169 КАС України не ґрунтуються на положеннях чинного процесуального законодавства.
Посилання суду першої інстанції на постанови Верховного Суду у справах №917/1377/18, №922/2225/18, №910/3569/18 колегія суддів вважає безпідставним, оскільки обставини прийняття вказаних постанов є відмінними від обставин даної справи. 

Відповідно до ч. 2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
В силу статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 р.).
У Рішенні у справі "Bellet проти Франції" від 4 грудня 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Тож, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю підтверджуються встановленими у справі обставинами.
Висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позову не відповідають встановленим у справі обставинам, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до  статті 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 09 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Держмитслужби про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення скасувати.
Справу направити до  Корольовського районного суду м. Житомира  для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий	 	 	Іваненко Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сторчак В. Ю.    Граб Л.С.