ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1104/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №710/41/20 Категорія: 301030000 	Побережна Н. П. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       15 червня 2021 року                                                                м. Черкаси:
Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:
суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Вініченко Б.Б., Гончар Н.І.	
секретар 	Попова М.В.	

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач (скаржник) - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача адвоката Нагайцевої Т.С. на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 30.03.2021 (повний текст складено 06.04.2021, суддя в суді першої інстанції Побережна Н.П.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на частку у спільній сумісній власності,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулася у січні 2020 року до суду з позовом, яким просила, встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з червня 2002 року по 07.05.2019 без реєстрації шлюбу; визнати домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю; визнати за позивачем право власності на 1 / 2 частину будинку літ. «А» загальною площею 59,2 кв.м., житловою площею 34,5 кв.м., а також: веранду «а», прибудову «а-2», сарай «Б», прибудову «б», погріб «п/д», гараж «В», літня кухня «Д», вбиральня «в», колодязь 1 / 2 «К», огорожа №1, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за відповідачем в порядку спадкування за законом, право власності на 1 / 2 частку будинку літ. «А» загальною площею 59,2 кв.м., житловою площею 34,5 кв.м., а також: веранду «а», прибудову «а-2», сарай «Б», прибудову «б», погріб «п/д», гараж «В», літня кухня «Д», вбиральня «в», колодязь 1/2 «К», огорожа №1, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування вимог вказано на те, що позивач та ОСОБА_3 проживали разом, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали відносини, притаманні подружжю, спільно відпочивали, разом обробляли город біля будинку в якому проживали, тобто проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 , з червня 2002 року до моменту смерті ОСОБА_3 07.05.2019. ОСОБА_3 у вересні 2007 року набув права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 згідно ухвали Шполянського районного суду від 11.09.2007 про затвердження мирової угоди, після чого ОСОБА_1 та ОСОБА_3 сплачували свої спільні кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за вказаний будинок в сумі по чотири тисячі доларів кожному. Крім того, спільними зусиллями ОСОБА_3 та ОСОБА_1 здійснили будівництво прибудови до господарчого приміщення під літерою «б», гараж «В» та літню кухню «Д», та на підставі рішення Шполянської міської ради №457 від 27.11.2007 і рішення Шполянської міської ради №21 від 31.01.2008 ОСОБА_3 набув права власності на добудовані господарські споруди.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 30.03.2021 позов задоволено частково та встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 01.01.2004 по 07.05.2019.
Визнано 2/3 частини домоволодіння, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку будинку літ. «А» загальною площею 59,2 кв. м., житловою площею 34,5 кв. м., а також: веранду «а», прибудову «а-2», сарай «Б», прибудову «б», погріб «п/д», гараж «В», літня кухня «Д», вбиральня «в», колодязь 1/2 «К», огорожа №1, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
В задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1880,80 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1039,80 грн. на користь держави. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2079,80 грн. на користь держави.
Суд виходив з того, що 2/3 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю позивача та померлого ОСОБА_3 , як набуте ними за час спільного проживання однією сім`єю без укладення шлюбу, що обумовило часткове задоволення позовних вимог у справі та визнання за позивачем права власності на 1/3 частину вказаного майна.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача адвокат Нагайцева Т.С. подала 28.04.2021 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить його скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вказано на те, що батько скаржника ОСОБА_3 на час набуття у власність спірного домоволодіння не перебував у сімейних відносинах з позивачем та за спірне майно виплатив особисті кошти, так як мав постійне місце роботи. Фото, якими позивач обґрунтовує наявність факту проживання однією сім`єю зі ОСОБА_3 за період часу з червня 2002 року по 07.05.2019 не містить дати, коли їх зроблено, що не дозволяє визначити той період у часі, якого вони стосуються. Також акт голови вуличного комітету про спільне проживання позивача та ОСОБА_3 є недостовірним, так як голова вуличного комітету будинок ОСОБА_3 не відвідував. Показання свідків не можуть підтверджувати факти, на які вказує позивач в обґрунтування заявлених вимог, адже ці свідки перебувають у дружніх стосунках з позивачем. Позивач не надала квитанцій на оплату комунальних послуг у спірному будинку та доказів її зазначення як дружини хворого в медичних документах. Висновки суду в цій справі щодо обґрунтованості позовних вимог не відповідають позиції ВП ВС від 22.08.2018 у справі №644/6274/16-ц стосовно джерел доказів у даній категорії справ. Вказівка позивача на її участь у будівництві прибудов до спірного будинку є помилковою, адже вони не є самостійним об`єктом права власності (приналежність до головної речі) та зареєстровані на ОСОБА_3 . Позивач не пред`являла позов до ОСОБА_3 із вимогами про визнання свого права на частини будинку.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просила суд її відхилити. а рішення суду першої інтонації залишити без змін , оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При розгляді справи встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 13.05.2019, виданого Шполянським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Черкаській області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 209 (том 1 а.с. 9, 88, том 2, а.с. 8).
За змістом заяви ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Шполянського районного нотаріального округу Курінного А.В. від 11.10.2019 №242 остання повідомила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , цією заявою вона виявила бажання прийняти спадщину після смерті ОСОБА_3 (том 2 а.с. 5).
За даними заяви ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Шполянського районного нотаріального округу Курінного А.В. від 06.11.2019 №274 остання повідомила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , цією заявою вона виявила бажання прийняти спадщину після смерті ОСОБА_3 . Заява засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шершун Н.К. (том 2 а.с. 6, 7).
Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, № витягу 57887013, приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Курінним А.В. 11.10.2019 була заведена спадкова справа за № 64879352, номер у нотаріуса 95/2019, після смерті ОСОБА_3 (том 2 а.с .11).
Відповідно до заяви ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Шполянського районного нотаріального округу Курінного А.В. від 16.04.2020 № 535 остання повідомила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 . На день його смерті залишилася спадщина, зокрема на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яку вона прийняла шляхом подання заяви від 06.11.2019. ОСОБА_2 вказала, що інших спадкоємців, крім неї, передбачених законом чи заповітом немає. Просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Заява засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шершун Н.К. Вказана заява надійшла до адресата 29.04.2020 об 11 год. 50 хв., про що вказує позначка на заяві (том 2 а.с. 17).
Згідно з листом-роз`ясненням приватного нотаріуса Шполянського районного нотаріального округу Курінного А.В. від 28.04.2020 № 20/02/14 ОСОБА_2 , він зазначив, що заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 в установлений законодавством України термін подала ОСОБА_1 , яка проживала з ним в одному будинку, та ОСОБА_2 ОСОБА_1 повідомила, що питання вирішення спору щодо отримання свідоцтва про право на спадщину на майно ОСОБА_3 , розглядається в Шполянському районному суді Черкаської області, але з причини карантину судові засідання перенесено на невідомий термін. До вирішення справи по суті судом, нотаріус не вправі видавати свідоцтво про право на спадщину (том 2 а.с. 18).
Відповідно до довідки виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ від 11.10.2019 №384 ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_1 з 2007 року і по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у будинковолодінні по АДРЕСА_2 проживала без реєстрації з 2002 року ОСОБА_1 (том 2 а.с. 9).
За даними акту голови вуличного комітету АДРЕСА_1 у м. Шпола Усик Л.О. від 04.01.2020, зі слів свідків встановлено факт постійного проживання однією сім`єю без реєстрацію шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в період з червня 2002 року по 07.05.2019, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 сплачували спільні кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за будинок АДРЕСА_2 , в сумі по чотири тисячі доларів кожному, а всього вісім тисяч доларів США (том 1 а.с. 10-11, 89-90).
Згідно показань свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з червня 2002 по 07.05.2019, ОСОБА_1 та ОСОБА_13 сплачували спільні кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за будинок АДРЕСА_2 , в сумі по чотири тисячі доларів кожному, а всього вісім тисяч доларів США та спільно здійснили добудови до вказаного житлового будинку (том 1, а.с. 12-30, 91-105).
Крім того, ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 11.09.2007, яка набрала законної сили 18.09.2007, у справі №2-593/07 за ОСОБА_3 в результаті поділу спадкового майна було визнано право власності на будинок АДРЕСА_2 (том 1 а.с. 31, 106).
Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 11.09.2007 було вирішено затвердити мирову угоду сторін про поділ спадкового майна, за умовами якої:
- за позивачем ОСОБА_3 визнається право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_2 , який належав ОСОБА_14 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- позивач ОСОБА_3 сплачує в день підписання даної мирової угоди грошову компенсацію, погоджену сторонами, за належну відповідачеві ОСОБА_4 1 / 3 частину вказаного будинковолодіння в сумі 4000 доларів США, що еквівалентно 20 000 грн. та грошову компенсацію, погоджену сторонами, за належну відповідачу ОСОБА_5 1 / 3 частину вказаного будинковолодіння в сумі 18357,78 грн., розмір якої складається з суми 4000 доларів США, яка еквівалентна 20 000 грн. за мінусом 1642,22 грн. суми, яку ОСОБА_5 має сплатити ОСОБА_3 за рішенням Шполянського районного суду від 12.06.2007;
- з моменту визнання мирової угоди і набрання законної сили ухвали суду про закриття провадження у справі відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 втрачають право власності на 1/ 3 частину вказаного будинковолодіння кожний, і з цього часу право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2 , визнається за ОСОБА_3 , з обов`язковою державною реєстрацією;
- позивач ОСОБА_3 в день підписання даної мирової угоди зобов`язується оформити у відділі ДВС у Шполянському районі необхідні документи щодо закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення Шполянського районного суду від 12.06.2007.
За даними Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Шполянським ВП ЧООБТІ від 17.10.2007 №16308420 ОСОБА_3 на праві приватної власності належить будинок за адресою: АДРЕСА_2 на підставі ухвали Шполянського районного суду Черкаської області від 11.09.2007 (том 1 а.с. 32, 107).
Також цей факт підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 25.11.2010 Шполянською міською радою (том 1 а.с. 33, 108).
За змістом висновку №425 від 25.10.2007 по обстеженню самочинно побудованих споруд в АДРЕСА_2 , наданим Відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства, за адресою: АДРЕСА_2 було виконано обстеження та контрольні заміри самочинно побудованих споруд і встановлено: самочинно збудовані: прибудова до господарчого приміщення під літерою «б», гараж «В» та літня кухня - «Д». Будівлі належать ОСОБА_3 . Технічний стан будівель: гараж та літня кухня 0 (стіни - цегляні; фундаменти - бетонні; покрівля - шифер), прибудова - (стіни та фундаменти - цегляні, покрівля - залізо). Зазначено, що будівельні, санітарні та протипожежні норми витримані (том 1 а.с. 34, 109).
Згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Шполянським ВП ЧООБТІ від 17.10.2007 №16308420, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить будинок за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_2 від 25.11.2010 (том 1 а.с. 35, 110).
Відповідно до рішення Виконавчого комітету Шполянської міської ради №457 від 27.11.2007 за ОСОБА_3 визнано право власності на самочинну добудову до господарського приміщення, гараж та літню кухню у власному будинковолодінні по АДРЕСА_2 (том 1 а.с. 36, 111).
За даними рішення Виконавчого комітету Шполянської міської ради №21 від 31.01.2008 за ОСОБА_3 визнано право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_2 з врахуванням добудованих споруд (том 1 а.с. 37, 112).
За змістом довідки Шполянського відділку КП ЧООБТІ №407 від 17.10.2019 за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого Шполянською міською радою 25.11.2010 будинок в АДРЕСА_2 зареєстрований за ОСОБА_3 (том 1 а.с. 38, 113).
Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності про вартість житлового будинку СПД ОСОБА_15 загальна оціночна вартість житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 станом на 19.12.2019 складає 207980,00 грн. (том 1 а.с. 39-41, 114-117).
Також у матеріалах справи містяться фотографії, на яких зображена ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_3 в різні період часу з 2002 по 2019 рік (том 1 а.с. 42-44, 118-120).
При цьому з цих фотографій можна зробити висновок, що вони зроблені у різні періоди часу, досить віддалені один від одного, що слідує зі змін зовнішності осіб, на них зображених, що спростовує доводи скаржника у справі про те, що вказані докази не можуть підтверджувати тривалі зв`язки між позивачем та ОСОБА_3 .
За змістом показань ОСОБА_8 та ОСОБА_16 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 2002 року по 2019 рік проживала в цивільному шлюбі, вели спільне господарство, обробляли земельну ділянку, утримували свійських тварин (свиней, курей), здійснювали добудови у будинковолодінні, мали спільний бюджет, разом проводили відпочинок та відзначали свята. До дня смерті ОСОБА_1 доглянула ОСОБА_3 та здійснила поховання (том 1 а.с. 45, 121).
Повідомленням Шполянського РВ ДРАЦС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ від 16.10.2020 №1374/22.23-04.3 підтверджено факт шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до актового запису про шлюб № 131 від 10.09.1983, складеного Шполянським РВ ДРАЦС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ (а.с. том 2 а.с. 1).
Крім того, ухвалою Шполянського райнарсуда Черкаської області від 07.06.1991, яка набрала законної сили 18.06.1991, у справі №2-56/1991 затверджено мирову угоду, якою вирішено, серед іншого, визнати право власності на 1 / 2 частину житлового будинку по АДРЕСА_3 за ОСОБА_3 , та право власності на 1 / 2 частину житлового будинку по АДРЕСА_4 за ОСОБА_17 (том 2 а.с. 25).
Шлюб між ОСОБА_17 та ОСОБА_3 , зареєстрований 25.07.1981 в м. Шпола, актовий запис №90, було розірвано, що підтверджується рішенням Шполянського райнарсуда Черкаської області від 27.02.1991 у справі №2-55/1991 (том 2 а.с. 26).
Позивач у цій справі стверджує про те, що вона зі ОСОБА_3 з червня 2002 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У період спільного проживання ОСОБА_3 набуто у спільну сумісну власність домоволодіння з надвірними спорудами, 1 / 2 частина якого за доводами позивача належить їй. Для захисту відповідного права власності на майно до суду подано цей позов.
Такими є фактичні обставини у справі. Правовідносини, що виникли між сторонами на їх підставі, мають наступне правове регулювання.
Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 3 СК України, який набрав чинності 01.01.2004, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Частиною 1 статті 74 СК України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
Норми ст.74 СК України розповсюджуються на правовідносини, які виникли чи існували з січня 2004 року, що відповідає правовому висновку в постанові ВС від 24.01.2020 у справі 546/912/16-ц. Таким чином факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу можна встановити лише після 01.01.2004 (після набуття чинності СК України).
Далі, ст.60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашньою господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуальною користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч.1 ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 1 статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Вказані норми сімейного права містяться в Главі 8 СК України та за положеннями ч.2 ст.74 СК України поширюються на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі.
Згідно роз`яснень п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч.ч.2,3 ст.325 ЦК України можуть будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.    
Водночас відповідно до п.2 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.
Згідно п.24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК) ( 2947-14).
Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Враховуючи вказане правове регулювання, а також наявні у справі докази, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в цій справі про те, що позивач довела, що вона та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 по день смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається з наданих фотографій, показань свідків, довідок органу місцевого самоврядування, які підтверджують цей факт, а також те, що вказані особи мали спільні права та обов`язки, притаманні подружжя, та вели спільне господарство, мали спільний бюджет. При цьому слід врахувати тривалий час існування вказаних відносин (понад 15 років), що робить їх загальновідомими у відповідному населеному пункті з відносно невеликою кількістю населення.
При цьому мають бути відхилені посилання скаржника на те, що акт голови вуличного комітету про спільне проживання позивача та ОСОБА_3 є недостовірним, так як голова вуличного комітету будинок ОСОБА_3 не відвідував, адже відповідні дані ґрунтуються на наданих, зокрема, сусідами поясненнях, які поза всіляким сумнівом могли мати відомості про відповідні обставини, враховуючи тривалий час відкритого існування відносин між позивачем та ОСОБА_3 . Дані обставини не суперечать тим , що викладені у довідці виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ від 11.10.2019 №384 , з якої вбачається, що ОСОБА_1 проживала у будинковолодінні по АДРЕСА_2 проживала без реєстрації з 2002 року і до моменту смерті ОСОБА_3 . 
Вказівка скаржника у справі на те, що показання свідків не можуть підтверджувати факти, на які вказує позивач в обґрунтування заявлених вимог, адже ці свідки перебувають у дружніх стосунках з позивачем, а позивач не надала квитанцій на оплату комунальних послуг у спірному будинку та доказів її зазначення як дружини хворого в медичних документах (необхідність чого, за доводами скаржника, відображена у практиці ВС), у аспекті наявних у справі доказів самі по собі не можуть спростовувати обґрунтованість вимог позивача, адже тривалість відносин між позивачем та ОСОБА_3 зробила їх доступними іншим особам (свідкам), які більш ніж за 15 років безсумнівно мали можливість констатувати наявність відносин, притаманних подружжю, між позивачем та ОСОБА_3 , які весь час проживали разом, разом відзначали свята, вели спільне господарство,обробляли земельну ділянку, придбавали частину будинковолодіння у власність, ремонтували та добудовували дане будинковолодіння. У даному випадку визначальним критерієм є саме тривалість (сталість) зв`язку між позивачем та ОСОБА_3 та сам характер їх взаємовідносин, що впливає на його визначення як фактичного сімейного. Крім того, квитанції про оплату комунальних платежів за користування будинком в будь - якому випадку адресовані саме власнику будинку - ОСОБА_3 , незалежно від того яка особа фактично оплачує зазначені комунальні послуги. 
При цьому як пояснила суду представник відповідачки, сама відповідач, як донька померлого, підтримувала тісні родинні зв`язки лише з бабусею - матір`ю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , після цього вона з батьком не спілкувалася, зв`язків з ним не підтримувала, проживала в іншому місті, тому достеменно не може стверджувати з ким саме та у яких відносинах перебував її батько до моменту своєї смерті. 
На підставі наявних у справі доказів слід зробити висновок, що під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача та ОСОБА_3 останнім набуто у власність домоволодіння по АДРЕСА_2 - 1 / 2 частина у порядку спадкування та 2 / 3 частини - у порядку виплати вартості часток іншим співвласникам за рахунок їх спільних з ОСОБА_1 коштів. 
Отже 1 / 3 частини зазначеного домоволодіння є особистою власністю ОСОБА_3 в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України, так як набута в порядку спадкування, про що вірно вказав суд першої інстанції.
Водночас інші 2 / 3 частини вказаного житлового будинку є спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_3 (кожному із вказаних осіб має належати по 1 / 3 частині майна), так як набуті останнім у власність у 2007 році за час проживання із позивачем без реєстрації шлюбу однією сім`єю.
Слід врахувати, що ОСОБА_3 право власності на спірне майно набув на підставі ухвали Шполянського районного суду від 11.09.2007 та в подальшому сплачував спільні з позивачем кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рахунок компенсації за частину будинку в сумі по чотири тисячі доларів кожному.
При цьому скаржник, стверджуючи про протилежне, доказів у спростування вказаної обставини суду не надав .
Крім того, спільними зусиллями позивач та ОСОБА_3 здійснили будівництво прибудови до господарчого приміщення під літерою «б», гараж «В» та літню кухню «Д», та на підставі рішення Шполянської міської ради №457 від 27.11.2007 і рішення Шполянської міської ради №21 від 31.01.2008 ОСОБА_3 набув права власності на добудовані господарські споруди.
Суд вірно відхилив посилання відповідача у справі на те, що кошти для виплати компенсацій за частину будинку були отримані ОСОБА_3 за договором купівлі - продажу домоволодіння АДРЕСА_5 , укладеного 30.10.2007 між ОСОБА_3 та ОСОБА_18 , реєстровий номер 2528, так як його укладено в кінці жовтня 2007 року, а компенсація була виплачена у вересні 2007 року. Отже, посилання скаржника у справі на те, що ОСОБА_3 за спільне майно платив особисті кошти є необґрунтованим, оскільки не вказано докази, які б могли підтвердити таку обставину.
Також апеляційні доводи про те, що позивач не пред`являла позов до ОСОБА_3 , за його життя, із вимогами про визнання свого права на частини будинку значення для вирішення спору в цій справі не мають, оскільки ст. 13 ЦПК України відносить право на звернення до суду до власного волевиявлення позивача, яке реалізується ним самостійно та за власним бажанням в залежності від висновків про посягання на права, свободи чи законні інтереси іншими особами.
Крім того, як зазначено в п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Оскільки вказаної відмови нотаріуса в оформленні спадкових прав відповідача в матеріалах справи не має, суд вірно вказав, що відповідну позовні вимоги є передчасними та задоволені бути не можуть.
Інших доводів, які б свідчили про неправильне вирішення цієї справи судом, апеляційна скарга не містить.
Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 30.03.2021 у цій справі слід залишити без змін.
На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за скаржником.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в  :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.
Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 30.03.2021 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на частку у спільній сумісній власності - залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за скаржником.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 17 .06.2021.

Суддя-доповідач

       Судді