УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               
Справа № 686/29858/20
Провадження № 22-ц/4820/904/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 червня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.
секретар судового засідання Садік Н.Д.
за участю: представників учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/29858/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 квітня 2021 року (суддя Продан Б.Г.).
Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 11.02.2011 у справі № 132-90 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на її користь на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 300 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що домовлялась з відповідачем щодо сплати аліментів в більшому розмірі і певний період часу вона отримувала аліменти в розмірі 2500-3500 грн, що свідчило про матеріальну можливість відповідача сплачувати аліменти в більшому розмірі, який необхідний для гармонійного розвитку дитини. 
Розмір аліментів, що стягуються з відповідача є нижчим від мінімального розміру аліментів встановленого законодавством. Позивач вважає, що доходи відповідача дозволяють йому сплачувати аліменти в розмірі біля 2500 грн., що становить фактичну суму – мінімальний рекомендований розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від 6 до 18 років. За таких обставин, ОСОБА_1 просила змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача відповідно до рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 11.02.2011, та стягувати з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення донькою повноліття.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Змінено спосіб стягнення аліментів, що підлягають стягненню із ОСОБА_2 згідно з рішенням Чемеровецького районного суду від 11.02.2011 справа № 132-90. Вирішено стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто із ОСОБА_2 в дохід держави 840,80 грн судового збору.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постановити рішення, яким змінити спосіб стягнення аліментів визначений рішенням Чемеровецького районного суду від 11.02.2011, та стягнути з нього аліменти на утримання доньки в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд не врахував поважність причин неприбуття в судове засідання та необґрунтовано відхилив його клопотання про відкладення розгляду справи, чим порушив п.п. 1-2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, при цьому, він не був належним чином повідомлений про розгляд справи 16.04.2021. Вважає, що суд фактично позбавив його, як відповідача, надати заперечення на позов та докази, які їх обґрунтовують, чим порушив принцип диспозитивності у цивільному процесі. Також суд не врахував його скрутне матеріальне становище і наявність на його утриманні ще однієї малолітньої дитини та дружини. Вказує, що не має матеріальної можливості сплачувати аліменти на доньку ОСОБА_4 в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 квітня 2021 року – без змін. Вважає, що судом було ухвалене законне і обґрунтоване рішення.
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 підтримала апеляційну скаргу.
Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 2, 12, 13 ЦПК України, якими встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Повідомлення про судове засідання відноситься до елементу змагальності сторін та є обов`язком суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 43 ЦПК України, учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях.
В силу ст. ст. 128, 169 ЦПК України, належне повідомлення судом учасників справи про її розгляд у судовому засіданні є обов`язковим. Неявка в судове засідання будь-кого з учасників справи, про яких немає відомостей, що їм вручені судові повістки, перешкоджає розгляду справи.
Порядок повідомлення учасників справи про час і місце розгляду справи встановлений ст. ст. 128, 130 ЦПК України, про належне повідомлення особи про час і місце розгляду справи може свідчити розписка.
З матеріалів справи вбачається, що провадження у справі відкрито 08.12.2020, справа призначена до розгляду по суті на 26.01.2021. Проте, 26.01.2021 справа не слухалась у зв`язку з перебуванням судді у відпустці, справа призначена до розгляду на 23.02.2021 (а.с. 18).
23.02.2021 розгляд справи відкладено на 19.03.2021. Проте, 19.03.2021 справа не слухалась у зв`язку з перебуванням судді у відпустці, справа призначена до розгляду на 16.04.2021.
З матеріалів справи також вбачається, що зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_2 є: с. Слобідка Скіпчанська Чемеровецького району Хмельницької області, проте відповідачу надсилалась судом судова повістка за адресою: АДРЕСА_1 , яка не є місцем проживання відповідача, зареєстрованим в установленому порядку, фактичним його місцем проживання чи перебування.
З огляду на викладене, відомості щодо належного повідомлення відповідача ОСОБА_2 про дату, час і місце засідання суду на 16.04.2021 відсутні, однак суд першої інстанції розглянув справу, не врахував поважність причин неявки відповідача в судове засідання та без його участі ухвалив рішення по суті.
Недотримання судом норм процесуального права призвело до порушення права відповідача ОСОБА_2 на справедливий суд і, в силу п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, є безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення. І з цього приводу є підставними доводи апеляційної скарги.
При ухваленні нового судового рішення апеляційний суд приймає до уваги таке.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів змінився фактично матеріальний стан відповідача, збільшились витрати позивача на утримання дитини, що є підставою для зміни способу стягнення аліментів.
Проте, з таким висновком суду в повній мірі погодитись не можна.
Встановлено, що сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 11.02.2011 у справі № 132-90 стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 13.01.2011 та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5).
Виконавчий лист № 132-90, виданий на підставі вказаного рішення перебуває на примусовому виконанні Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому, заборгованість по сплаті аліментів відсутня (а.с. 89).
Згідно з наданими відповідачем документами, відповідач працює водієм ПП «АТП Поділля-Тур+», має постійний дохід, з 28.02.2017 перебуває у шлюбі з ОСОБА_7 , та ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_8 (а.с. 49-56).
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Частинами 2 і 3 статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
В силу ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Із положень ч. 1 ст. 184 СК України слідує, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VII частину другу статті 182 СК України викладено в новій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.
Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз положень ст. 192 СК України дає підстави для висновку, що зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: суттєві зміни матеріального та сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Така зміна обставин має настати після того, як суд або батьки (за домовленістю) визначили первісний розмір аліментів, при цьому, вирішуючи спір, суд зобов`язаний застосувати як положення ст. 192 СК України, так і низку інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Визначаючи розмір аліментів - прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, судом першої інстанції не враховано, що суд не визначає мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач заявила позовну вимогу про зміну способу стягнення аліментів, фактично позов обґрунтовувала необхідністю збільшення розміру аліментів та стягнення їх у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, що становить на час подачі позову 2395 грн. (тверда грошова сума).
Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що стягнення аліментів у твердій грошовій сумі 1197 грн 50 коп грн фактично відповідатиме 50 % прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, тобто, мінімально гарантованому розміру аліментів на одну дитину, і не виходить за межі заявлених позивачем позовних вимог.
Посилання в апеляційній скарзі на зміну сімейного стану відповідача не може слугувати підставою для визначення розміру аліментів меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Крім того, не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на необхідність визначення аліментів в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, оскільки це є зміною способу стягнення аліментів, що є виключно правом стягувача аліментів, а позовних вимог про визначення аліментів у частці від заробітку (доходу) батька позивач не заявляла. 
Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню та розмір аліментів, визначений рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 11.02.2011 у справі № 132-90 слід змінити, визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання доньки, в твердій грошовій сумі у розмірі 1197 грн 50 коп, щомісячно до досягнення нею повноліття.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області суду від 11 лютого 2011 року, та стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків  НОМЕР_1 , місце проживання – с. Слобідка Скіпчанська Чемеровецького району Хмельницької області) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків  НОМЕР_2 , місце проживання – АДРЕСА_2 ), аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1197 грн 50 коп щомісячно, починаючи з дня набрання чинності судовим рішенням і до досягнення нею повноліття.
В решті позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 червня 2021 року.

Суддя-доповідач                                                І.В. П`єнта

Судді:                                                                А.П. Корніюк

       О.І. Талалай