П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/4044/20	

Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.
рішення суду першої інстанції прийнято у
м.Херсон, 29 грудня 2020 року
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                                    Танасогло Т.М.,
суддів:                                                             Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксани Анатоліївни , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» про визнання протиправними та скасування постанов приватного виконавця,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020року ОСОБА_1 (позивач) звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», про визнання протиправною та скасування постанову про відкриття виконавчого провадження №63759241, винесену 30.11.2020р. на підставі виконавчого напису №32590 виданого 08.09.2020р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , коштів у розмірі 16 980,00 грн. на користь ТОВ «ФК «Аланд»;визнання протиправною та скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, винесену 04.12.2020р. за виконавчим провадженням №63759241.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні постанови є протиправними та такими, що суперечать приписам Законів України «Про виконавче провадження», «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» з огляду на те, що вона ніколи не мешкала у м. Києві і не має там майна, її місце реєстрації та проживання, а також місцезнаходження майна не відноситься до виконавчого округу міста Києва, на території якого приватний виконавець Клітченко О.А. здійснює діяльність. Отже, на думку позивача, приватний виконавець була не уповноважена приймати до виконання виконавчий документ та відкривати виконавче провадження. Відповідно, за позицією позивача, протиправними є і всі наступні постанови відповідача, як от оскаржена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправною та скасовано прийняту приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксаною Анатоліївною постанову від 30 листопада 2020 року ВП№63759241 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича від 08 вересня 2020 року №32590 про стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 16980,00 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Аланд".
Визнано протиправною та скасовано прийняту приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксаною Анатоліївною постанову від 04 грудня 2020 року ВП№63759241 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Стягнуто з Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксани Анатоліївни (місцезнаходження 02002, м. Київ, вул. Раїси Окіпної, 4А, офіс 35 А, посвідчення №0332 від 12.04.2019р.) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн. 60 (шістдесят) коп.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксаною Анатоліївною подано до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 – відмовити.
В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що у виконавчому документі, який надійшов до приватного виконавця Клітченко О.А. для примусового виконання, разом з місцем реєстрації ( АДРЕСА_2 ) місцем проживання боржника, було вказано: АДРЕСА_3 . Тобто, виконавчим документом встановлено, що місце проживання боржника ОСОБА_1 знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва. При цьому, апелянт вважає, що нормою ч. 2 ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження» у стягувача передбачено право вибору пред`явлення виконавчого документу або ж за місцем реєстрації боржника, або ж за місцем проживання. В свою ж чергу, при прийнятті виконавчого напису до виконання, приватним виконавцем було перевірено його на відповідність вимогам, передбаченим ст.. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», не було виявлено жодного порушення у відповідність п. 10 ч. 4 ст. 4 вказаного Закону, в результаті чого прийнято виконавчий напис до виконання. На думку апелянта, чинним законодавством не передбачено обов`язку приватного виконавця проводити виконавчі дії, спрямовані на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження. До того ж, будь-які відомості, які дають змогу ідентифікувати конкретну фізичну особу відносяться до персональних даних і є конфіденційною інформацією. 
09.03.2021р. (вхід. № 4716/21) від позивача у справі до суду надійшов відзив на скаргу, у якому ОСОБА_1 наголосила на необґрунтованості доводів апелянта та просила відмовити у задоволенні скарги й залишити судове рішення без змін, мотивуючи зокрема тим, що зазначення апелянтом інформації про місце проживання позивачки у справі на території м. Києва жодним доказом не підтверджено інформацією з офіційних джерел. Посилання на зміст виконавчого напису не звільняє на думку позивачки у справі, виконавця від суворого дотримання вимог законодавства, що регулює діяльність та компетенцію приватного виконавця. Апелянтом ані під час судового розгляду справи, ані під час апеляційного розгляду даної справи, в обґрунтування своїх доводів, не надано доказів фактичного проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 . Власний аналіз норм права приватним виконавцем не доводить правильності місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження та дотримання правил територіальної підвідомчості та компетенції приватного виконавця.
12.04.2021р. (вхід. № 7431/21) від позивача у справі надійшла заява про врахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 31.03.2021р. по справі за аналогічними позовними вимогами до приватного виконавця.
Колегія суддів вважає, що справу можливо розглянути в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Згідно до вимог ч. 1, 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 07.07.2000р. і по даний час зареєстрована і мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується її паспортом серії НОМЕР_2 .
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 10.12.2020р. №2364111460, відомості щодо належного ОСОБА_1 нерухомого майна чи речових прав на таке майно відсутні.
З виданої Міським комунальним підприємством «Херсонелектротранс» довідки від 29.12.2020р. №1-763 вбачається, що ОСОБА_1 працює з 01.03.2017р. в цьому комунальному підприємстві на посаді кондуктора громадського транспорту служби збору доходів відповідно до наказу від 27.02.2017р. №53-К.
Суд першої інстанції зверну увагу, що місцезнаходженням Міського комунального підприємства «Херсонелектротранс» є м. Херсон, вул. Залаегерсег, 12 та місцем здійснення ним діяльності є територія міста Херсона.
Приватний виконавець Клітченко Оксана Анатоліївна здійснює діяльність у виконавчому окрузі міста Київ, номер посвідчення 0332 з датою видачі 12.04.2019р., що підтверджується офіційними відомостями Єдиного реєстру приватних виконавців України (https://erpv.minjust.gov.ua/).
Двадцять сьомого листопада 2020 року ТОВ «ФК «Аланд» звернулось до приватного виконавця Клітченко О.А. із заявою про примусове виконання виконавчого напису №32590, виданого 08.09.2020р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості в розмірі 16 980,00 грн. за кредитним договором від 16.02.2012р. №001-21504-160212.
У заяві стягувач зазначив адресу місця реєстрації боржника: АДРЕСА_4 ; та адресу проживання: АДРЕСА_5 .
До заяви було додано виконавчий напис та договір від 16.02.2012р. №001-21504-160212 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки, укладений між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 .
У договорі від 16.02.2012р. №001-21504-160212 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки зазначено, що адресами реєстрації та фактичного проживання позичальника є АДРЕСА_6 , натомість у виконавчому написі цю адресу зазначено як адресу реєстрації з помилкою вулиця Друга замість Шостої Верьовчиної, а адресою проживання зазначено АДРЕСА_5 .
30 листопада 2020 року приватним виконавцем Клітченко С.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№63759241 з примусового виконання виконавчого напису №32590, виданого 08.09.2020р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості в розмірі 16 980,00 грн.
Також 04.12.2020р. відповідачем прийнято постанову ВП№63759241 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 , які вона отримує від Міського комунального підприємства «Херсонелектротранс» (73000, м. Херсон, вул. Залаегерсег, 12). Постановою визначено здійснювати відрахування із доходів боржника у розмірі 20% та на загальну суму 19078,00 грн., яка також включає в себе витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 400,00 грн. та основну винагороду приватного виконавця в розмірі 1698,00 грн.
Вважаючи ці постанови протиправними, позивач звернулась до суду із цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не додержано вимоги статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та без достатніх підстав відкрито виконавче провадження не за місцем проживання, перебування боржника – фізичної особи або знаходження його майна, а в іншому окрузі. 
Суд першої інстанції зазначив, що оскільки приватним виконавцем при відкритті виконавчого провадження не з`ясовано обставини, визначені частиною другою статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та частиною другою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» щодо встановлення місця фактичного проживання боржника чи місця його перебування, та, як наслідок, протиправно прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження від 30.11.2020 року ВП№63759241, отже, вказана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.
До того ж, виходячи з протиправності оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження та відповідно її скасування, суд першої інстанції вважав, що й інша оскаржувана позивачем постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 04.12.2020р., як похідна також підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими, виходячи з наступного.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як встановлено ч.1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі – Закон України №1404-VІІІ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з п.3 ч.1 ст. 3 Закону України №1404-VІІІ, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.
У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону України №1404-VІІІ, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених ст. 3 цього Закону.
Приписами ч.2 ст. 24 Закону України №1404-VIIІ визначено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
В свою чергу, основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року №1403-VIII (надалі Закон України №1403-VIII).
Статтею 1 цього Закону визначено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках на приватних виконавців.
Згідно з п.4 ч.2 ст. 23 Закону України №1403-VIII у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
У відповідності до ч. 1 ст. 27 Закону України № 1403-VIII, фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».
За приписами п. 1 ч.1 статті 26 Закону України № 1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Як встановлено ч.1статті 4 Закону України № 1404-VIII, у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Згідно з ч.1 статті 24 Закону України № 1404-VIII, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Приписами ч.ч. 2, 4, 5 ст. 24 Закону України № 1404-VIII передбачено, що виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.
У разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону України №1403-VIII, виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя; приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Пунктом 1 Розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802 (далі Інструкція №512/5) передбачено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.
У відповідності до п.4 Розділу ІІІ Інструкції №512/5, виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.
За визначенням п. 10 ч.4 ст. 4 Закону України №1404-VIIІ, виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Пунктами 5, 10 Розділу ІІІ Інструкції №512/5 визначено, що у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених ст. 24 Закону.
Вказані вище законодавчі приписи свідчать про те, що Закон України №1404-VIII визначає вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому, право приватного виконавця відкрити виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює свою діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
Інакше кажучи, якщо місце проживання, перебування боржника фізичної особи або місце знаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та, відповідно, на яку розповсюджується компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.
У іншому ж випадку, - виконавчий документ повертається стягувачу приватним виконавцем без прийняття його до виконання як такий, що пред`явлений не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Апеляційний суд вважає ґрунтовними твердження відповідача у справі, що положення статті 24 Закону України № 1404-VIII містить поняття «місце проживання, перебування» боржника, а не «зареєстроване місцем проживання».
Однак, на думку судової колегії, з урахуванням викладених вище законодавчих приписів, виконавчі дії мають провадитися в межах саме дійсного/фактичного місця проживання боржника. 
Тобто «примусове виконання» рішень має бути певним чином «наближеним», прив`язаним до місця проживання/перебування боржника, що, окрім іншого, дасть змогу останньому (чи принаймні створить йому відповідні умови) належним чином реалізовувати свої права та обов`язки як учасника виконавчого провадження (як-от: ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення).
До того ж, здійснення виконавчих дій саме за місцем проживання/перебування боржника обумовлюється також змістом цих дій, а саме направлення їх на примусове виконання відповідних заходів, направлених на задоволення інтересів стягувача.
Зокрема, у разі, коли йдеться про рішення майнового характеру, то звертається стягнення на майно боржника (у першу чергу - на кошти та інші цінності, за їх відсутності чи недостатності - на нерухоме майно (стаття 48 Закону № 1404-VIII).
Поряд з тим, за заявою стягувача виконавець може одразу звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (якщо сума стягнення не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати, стаття 68 Закону № 1404-VIII), що в даному випадку й було здійснено виконавцем.
Оскільки, наведені вище виконавчі дії певною мірою стосуються майнових прав особи-боржника, відбуваються «навколо» боржника і його майна, то очевидним є чому «місце виконання рішення» законодавець «прив`язав» до місця проживання, перебування боржника.
Подібним чином, як зауважив Верховний Суд у своїй постанові від 31.03.2021р. по справі № 380/7750/20 у подібним правовідносинах, можна пояснити опосередкованість місця виконання рішення місцезнаходженням майна боржника, на яке можна звернути стягнення (за рішеннями майнового характеру).
Таким чином, місце проживання (адреса проживання) має відповідати дійсності. 
Тобто, значення у даному випадку має саме фактична реальна адреса місця проживання боржника, позаяк його фактичне, реальне місце проживання повинні визначати місце виконання рішення задля досягнення мети виконавчого провадження і дотримання його засад, визначених статтею 2 Закону України № 1404-VIII.
Як встановлено колегією суддів, «адреса проживання», яку стягувач зазначив у своїй заяві, адресованій приватному виконавцю ОСОБА_2 – АДРЕСА_5 , зазначена також у виконавчому написі приватного нотаріуса Горая О. С. від 08.09.2020 року № 32590 про звернення стягнення з ОСОБА_1 , боржника за кредитним договором від 16.02.2012р. № 001-21504-160212, на підставі договорів про відступлення права вимоги на користь стягувача – ТОВ «Фінансова компанія «Аланд».
Зазначений виконавчий напис було вчинено приватним нотаріусом Горай О. С. на підставі відповідного звернення ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» (стягувач), який набув право вимоги за кредитним договором від 16.02.2012р. № 001-21504-160212, укладеним між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», згідно договорів відступлення прав вимоги.
Тобто, інформацію про «адресу проживання» ОСОБА_1 (боржника) повідомлено були саме стягувачем - ТОВ «Фінансова компанія «Аланд».
Однак, на переконання суду апеляційної інстанції, якщо зареєстроване місце проживання боржника має офіційне підтвердження (відповідні відомості зазначено у паспорті громадянина України), то «адреса проживання» у даному випадку офіційно нічим не підтверджена, внесена до виконавчого напису приватного нотаріуса зі слів стягувача (тобто особи, яка у виконавчому провадженні є заінтересованою стороною).
Апеляційний суд вважає ґрунтовними твердження апелянта про відсутність у виконавця обов`язку перевіряти правильність відомостей, які зазначено у виконавчому документі. 
Водночас, колегія суддів наголошує, що приватний виконавець повинен здійснювати свою професійну діяльність у розумінні вимог ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України № 1403-VIII - сумлінно, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність, повинен дотримуватися принципів верховенства права, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.
Тобто, закріплені ст. 4 Закону України № 1403-VIII засади діяльності, зокрема, приватного виконавця, вимагають його діяти добросовісно.
Отримавши заяву ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса, в якому, як і в указаному виконавчому документі, зазначено дві різні адреси боржника, приватний виконавець, на думку судової колегії, не міг не звернути уваги, що ці адреси, якщо вирішувати питання про прийняття до виконання цього виконавчого документа, відносяться до різних виконавчих округів (Херсонська область та місто Київ відповідно). 
За вказаного, виникає потреба у з`ясуванні фактичного місця проживання боржника, як умови для прийняття виконавчого документа до примусового виконання приватним виконавцем, територіальним округом якої є місто Київ. 
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно вимог ч.ч. 1, 6 статті 29 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі – ЦК України), місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Як встановлено статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Закон України № 1382-IV):
вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати;
місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;
місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;
документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист;
реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
У відповідності до ч. 10 ст. 6 Закону України № 1382-IV, реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
У разі якщо нове місце проживання особи знаходиться в іншій адміністративно-територіальній одиниці, орган реєстрації після реєстрації такого місця проживання надсилає повідомлення про зняття особи з реєстрації відповідному органу реєстрації за попереднім місцем проживання особи в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.11 ст. 6 Закону України № 1382-IV).
Відповідно до норм частини першої статті 4 Закону України від 20 листопада 2012 року № 5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі - Закон № 5492-VI) Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.
Згідно з п. 14 ч.1, ч. 2 ст. 7 Закону України № 5492-VI, до Реєстру вноситься додаткова змінна інформація про місце проживання, про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - інформація про податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платників податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган), а також про місце роботи та посаду (у разі оформлення посвідчення члена екіпажу).
У разі відсутності інформації, передбаченої зокрема, пунктами 9-14 частини першої цієї статті, вноситься відповідна відмітка.
З аналізу наведених вище приписів ЦК України, Закону України № 1382-IV слідує, що місцем проживання особи є житло, в якому вона проживає (постійно або тимчасово). Особа не обмежена у можливості мати більше, ніж одне місце проживання, проте реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою, яку особа сама вибрала і за якою вестиме листування з фізичними/юридичними особами, контролюючими органами, отримуватиме офіційну кореспонденцію. Відомості про місце проживання вносяться, серед іншого, до паспорта громадянина України.
Матеріалами справи підтверджується, та не спростовано відповідачем, що позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 , зокрема, місце реєстрації позивача вказано в її паспорті, копія якого знаходиться в матеріалах справи, а приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клітченко С.А. має право на ведення незалежної професійної діяльності виключно у виконавчому окрузі м. Києва, що сторонами не заперечується.
Також, у ході з`ясування спірних обставин встановлено місце роботи позивачки – Міське комунальне підприємство «Херсонелектротранс», що знаходиться у м. Херсоні, та також було відомо відповідачу.
Тобто, можна стверджувати, що позивач фактично проживає на території міста Херсона та працює у місті Херсон.
Між тим, приймаючи виконавчий напис до виконання, відповідач виходила лише з того, що адресою боржника є зазначена у виконавчому написі нотаріуса адреса проживання боржника: АДРЕСА_5 , не зважаючи на вказану у цьому ж документі зареєстровану адресу місця проживання боржника у АДРЕСА_8 та відомості про місце роботи позивачки на території міста Херсон.
До того ж, сам договір від 16.02.2012р. №001-21504-160212 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки, на якому вчинено виконавчий напис, містить виключно таку адресу реєстрації та місця проживання позичальника, як АДРЕСА_1 .
Водночас, адреса проживання позивача у м. Києві зазначена лише у виконавчому написі та заяві стягувача про примусове виконання рішення, жоден інший документ в матеріалах виконавчого провадження не вказує на можливе місце проживання позивача саме в місті Києві на момент подання заяви про примусове виконання виконавчого напису.
Тобто об`єктивних даних, на основі яких можна було б стверджувати, що ОСОБА_1 проживав у місті Києві (в тому числі й на дату відкриття виконавчого провадження), чи має майно на території цього виконавчого округу, відповідачем не надано.
Також, матеріали справи не містять відомостей щодо знаходження майна боржника на території виконавчого округу відповідача.
Враховуючи викладене вище, судова колегія вважає, що сама лише вказівка на місце проживання, яке не має жодного підтвердженого взаємозв`язку з особою боржника, не може вважатися достатньою підставою для прийняття виконавчого документа приватним виконавцем, територіальний округ якої охоплює місце виконання, визначеного за цією адресою. 
Таким чином, визначення місця виконання виконавчого документа щодо позивача (як фізичної особи-боржника) має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника- в даному випадку ОСОБА_1 .
Будь-яка інша адреса місця проживання чи відомості про місце перебування особи-боржника можуть слугувати додатковою інформацією і сприяти примусовому виконанню рішення, але не використовуватися як юридичний факт, з яким Закон України № 1404-VIII пов`язує місце виконання рішення, а з ним і виконавчий округ приватного виконавця.
З урахуванням усього наведеного вище, апеляційний суд погоджується з висновком суду попередньої інстанції стосовно відсутності правових підстав у приватного виконавця Клітченко О.А, виконавчим округом якої є мсто Київ, для прийняття до примусового виконання виконавчого напису № 32590 від 08.09.2020р. та відкриття виконавчого провадження.
Стосовно посилання апелянта на постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 460/3537/20 колегія суддів зазначає, що цим судовим рішенням суд касаційної інстанції направив справу на новий розгляд з мотивів неповноти дослідження обставин справи, які мали значення для правильного її вирішення, тому це судове рішення не може слугувати прикладом застосування норми матеріального права у подібних правовідносинах.
Враховуючи зазначене вище законодавче регулювання спірних правовідносин, з огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження була прийнята з порушення вимог ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема з порушенням територіальної підвідомчості та компетенції приватного виконавця, є ґрунтовним також висновок суду першої інстанції про наявність підстав для скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та ніші доходи боржника від 04.12.2020р. прийнятої в рамках провадження виконавчих дій у ВП № 63759241, відкритого постановою від 30.11.2020р.
Таким чином твердження апелянта про відсутність підстав для задоволення позову не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду справи.
Доводи апелянта загалом стосуються тлумачення приписів ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», відсутністю обов`язку у відповідача перевіряти зазначені у виконавчому документі відомості, які колегією суддів оцінюються критично, з урахуванням вище наведеного, вважаються апеляційним судом несуттєвими для оцінки правомірності прийняття оскаржуваних постанов, не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни - залишити без задоволення.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року у справі № 540/4044/20- залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено та підписано 11 травня 2021 року.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Димерлій О.О.    Єщенко О.В.