ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний номер справи: 766/16496/20
Номер провадження: 22-ц/819/1103/21 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
03 червня 2021 року                                                                 м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого                Приходько Л. А. (суддя-доповідач)
суддів:                Базіль Л. В.,
Бездрабко В. О., 
секретар                Дундич А.О.,
учасники справи:
позивач -          ОСОБА_1 ,
відповідач -          ОСОБА_2 , 
відповідач -          ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , 
третя особа -         Служба у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Авер`янової Світлани Брониславівни, поданої від імені та в інтересах  ОСОБА_1 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 березня 2021 року у складі головуючого судді Зуб І.Ю., повний текст рішення суду складено 29 березня 2021 року,

в с т а н о в и в:
20 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона є власником квартири, в якій зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є донькою та онукою позивача. Останні в квартирі не проживають більше семи років, оскільки виїхали на проживання в іншу країну. 
Враховуючи зазначене просила суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 22 березня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суду першої інстанції виходив з того, що відсутність повнолітнього відповідача за місцем реєстрація понад один рік, без поважних причин, відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачами, та також наявність заяви про згоду на зняття з місця реєстрації від ОСОБА_2 є підставою для визнання ОСОБА_2 , яка не проживає в квартирі понад сім років, такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Відмовляючи у задоволені позовних вимог щодо неповнолітньої ОСОБА_3 , суд першої інстанції керувався тим, що виїжджаючи з квартири вона була малолітньою й не могла в силу віку прийняти самостійно рішення щодо визначення місця проживання, в теперішній час вона досягла чотирнадцятирічного віку і може самостійно обирати місце проживання. Доказів на підтвердження вибору неповнолітньої щодо свого місця проживання суду не надано.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням адвокат Авер`янова С.Б., діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволені позовних вимог до ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга мотивована тим, що на момент розгляду справи в суді ОСОБА_3 вже виповнилося 15 років, факт її проживання з матір`ю на території Російської Федерації після досягнення нею 14 років свідчить про те, що нею як особою, якій виповнилося 14 років, вільно обрано місце проживання з матір`ю. Крім того, підтвердженням вільного обрання ОСОБА_3 місця проживання на території Російської Федерації свідчить її нотаріально посвідчена 05 березня 2021 року заява, з якої вбачається, що ОСОБА_3 відмовляється від громадянства України у зв`язку з прийняттям громадянства Російської Федерації. 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу.
ОСОБА_3 , діючи зі згоди своєї матері ОСОБА_2 , направила на адресу суду заяву, справжність підпису якої посвідчена Хізірієвим С.Х. нотаріусом м. Кизляра та Кизлярського району Республіки Дагестан 28 травня 2021 року, якою заявляє, що не заперечує проти зняття її з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 . та зазначає, що проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 з 2015 року за адресою АДРЕСА_3 , де навчається у Новокрест`янівській середній загальноосвітній школі у 9-му класі. Нею подані документи на отримання громадянства Російської Федерації, наміру повертатися в Україну не має.
В судове засідання ОСОБА_1 та її представник адвокат Авер`янова С.Б. не з`явилися. У письмовій заяві адвокат Авер`янова С.Б. просила справу розглянути без участі позивача та її представника, зазначивши, що апеляційну скаргу підтримують з підстав викладених у скарзі, та просять апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог до ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .
Представник ОСОБА_3 - адвокат Гераскін В.Д. апеляційну скаргу визнав в повному обсязі, зазначивши, що неповнолітня ОСОБА_3 позовні вимоги відносно неї, щодо визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням визнає в повному обсязі, оскільки постійно проживає в іншій країні, та наміру повертатися до України не має.
Рішення суду в частині задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 в апеляційному порядку не оскаржено.
Оскільки рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині вирішення спору про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, тому предметом апеляційного перегляду відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України є рішення суду в частині відмовлених позовних вимог (визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .)
Відповідно до частин 1- 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши доповідача, осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_2 від 17 червня 2010 року, виданого Херсонською міською радою на підставі рішення виконкому від 15 червня 2010 року № 311, є власником квартири АДРЕСА_1 .
З довідки ОСББ «Троянда» № 149 від 22 вересня 2020 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані три особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.14). 
Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками записано: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .
З акту про фактичне місце не проживання громадянина на території АДРЕСА_2 від 04 березня 2021 року, складеного ОСББ «Троянда» вбачається, що громадянка ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично не проживають за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.72).
Згідно заяви ОСОБА_2 , справжність підпису якої засвідчена Абдурашидовою Н.М. нотаріусом м. Кизляра та Кизлярського району Республіки Дагестан, відповідачка надає свою згоду на зняття з реєстраційного обліку її та її неповнолітньої дочки ОСОБА_3 у спірній квартирі у зв`язку зі зміною місця проживання.
Згідно письмовим поясненням служби у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради житлові права неповнолітньої ОСОБА_3 не порушені. 
Правом власності, відповідно до вимог частини 1 статті 316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, в ласникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, відповідно до частини 1 статті 405 ЦК України, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Згідно частини 2 цієї ж статті ч лен сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Як вбачається зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, просила визнати відповідачів, які є членами її сім`ї та понад один рік не проживають у належній їй на праві власності квартирі, такими, що втратили право користування цим житлом, посилаючись на те, що реєстрація дочки та онуки у квартирі перешкоджає їй у розпорядженні власним майном. Крім того, вона позбавлена можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг.
Відмовляючи у задоволені позовних вимог щодо неповнолітньої ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив із того, що виїжджаючи з квартири вона була малолітньою й не могла в силу віку прийняти самостійно рішення щодо визначення місця проживання, в теперішній час вона досягла чотирнадцятирічного віку і може самостійно обирати місце проживання. Доказів на підтвердження вибору неповнолітньої щодо свого місця проживання суду не надано.
Проте з таким висновком суду погодитись не можна.
Як вбачається з матеріалів справи квартира, де зареєстровано місце проживання сторін, належить ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно НОМЕР_2 від 17 червня 2010 року, виданого Херсонською міською радою на підставі рішення виконкому від 15 червня 2010 року № 311.
На теперішній час в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані три особи: ОСОБА_1 , її дочка ОСОБА_2 та онука ОСОБА_3 , але фактично мешкає лише ОСОБА_1 . 
Відповідачі, у тому числі неповнолітня ОСОБА_3 , тривалий час, понад один рік, мешкають у Російській Федерації, мають зареєстроване місце проживання у цій країні та проти зняття з реєстрації місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 не заперечують, про що свідчать складені ними заяви.
Відомості про те, що відповідачі, у тому числі і неповнолітня ОСОБА_3 , квартиру залишили вимушено, цікавляться цим житлом, збереженням з ним будь-якого зв`язку, або дані про те, що вони звертались до правоохоронних органів або суду щодо захисту своїх прав та інтересів в матеріалах справи відсутні.
Також в матеріалах справи відсутні докази, що неповнолітня ОСОБА_3 , обрала своїм місцем проживання спірну квартиру та має намір в подальшому проживати в цій квартирі.
Натомість, як вбачається із заяви ОСОБА_3 , справжність підпису якої засвідчена Абдурашидовою Н.М. нотаріусом м. Кизляра та Кизлярського району Республіки Дагестан 05 березня 2021 року, ОСОБА_3 , діючи зі згоди своєї матері ОСОБА_2 , відмовляється від громадянства України, у зв`язку із прийняттям громадянства Російської Федерації.
З заяви ОСОБА_3 , справжність підпису якої посвідчена Хізірієвим С.Х. нотаріусом м. Кизляра та Кизлярського району Республіки Дагестан 28 травня 2021 року, вбачається, що ОСОБА_3 не заперечує проти зняття її з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 ., зазначаючи, що проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 з 2015 року за адресою АДРЕСА_3 , де навчається у Новокрест`янівській середній загальноосвітній школі у 9-му класі. Нею подані документи на отримання громадянства Російської Федерації і наміру повертатися в Україну вона не має.
Вказані заяви свідчать, що неповнолітня ОСОБА_3 самостійно обрала інше місце проживання, ніж квартира, що належить позивачу, і не має наміру в подальшому проживати у спірній квартирі. 
За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Зважаючи на те, що неповнолітня ОСОБА_3 , будучи членом сім`ї позивача, понад один рік не проживає у квартирі, що належить на праві власності позивачу, нове місце проживання обране відповідачкою після досягнення нею 14 річного віку самостійно, і наміру проживати у спірній квартирі вона не має, ОСОБА_3 , в силу вимог частини 2 статті 405 ЦК України, втратила право на користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .
Згідно із частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції з підстав передбачених статтею 376 ЦПК України в частині відмови у задоволені позовних вимог визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, слід скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.
В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу адвоката Авер`янової Світлани Брониславівни, подану від імені та в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 березня 2021 року в частині відмови у задоволені позовних вимог про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складений 07 червня 2021 року.

Головуючий                                                          Л. А. Приходько

Судді:                                                                         Л. В. Базіль

       В. О. Бездрабко