ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2021           м. Дніпро         Справа №  908/2796/20
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого      судді:      Білецької Л.М. (доповідач),
суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.,            
секретар судового засідання Саланжій Т.Ю.,
розглянувши апеляційну скаргу       Державного підприємства   «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення  Господарського суду Запорізької області  від 19.01.2021 (повний текст складено 29.01.2021,      суддя Корсун В.Л.)   у справі № 908/2796/20
за позовом      Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікельхром Україна», 49000, м. Дніпро, пров. Добровольців, буд.15
до Державного підприємства      «Національна атомна енергогенеруюча компанія      «Енергоатом»      (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі
відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» Державного підприємства      «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», 71503, Запорізька область,      м. Енергодар, а/с № 306
про   стягнення коштів,
                                                                   ВСТАНОВИВ:            
1. Зміст і мотиви оскаржуваного рішення у справі.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікельхром Україна» звернулось   до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія      «Енергоатом» 503121,91 грн. заборгованості за договором поставки № 20/05/20 від 20.01.2020.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов і порядку здійснення своєчасного та повного розрахунку за товар, поставлений позивачем на підставі  видаткової накладної від 23.04.2020 № 248 на суму 499  239,30 грн. до договору поставки № 20/05/20 від 20.01.2020.
З підстав прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за вказаною видатковою накладною, позивачем, окрім суми основного боргу у розмірі 499   239,30 грн., заявлено до стягнення з відповідача 3682,91 грн. 3 % річних та 199,70 грн. інфляційних витрат. Крім того, позивач відповідно до ч. 10      ст. 238 ГПК України      просив суд ухвалити рішення, яким нарахувати на суму основного боргу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, 3% річних, а також інфляційні до моменту виконання рішення.
Рішенням Господарського суду Запорізької області   від 19.01.2021 у справі № 908/2796/20 позов задоволено частково.
Стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»      в особі відокремленого підрозділу      «Атоменергомаш» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»      на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікельхром Україна»   3 682,91 грн. 3 % річних та 1993,88 грн. судового збору.
В обґрунтування рішення суд зазначив, що під час розгляду справи по суті відповідачем по 25.11.2020 включно сплачено позивачу 499   239,30 грн. за продукцію за договором від 20.01.2020 № 20/05/20.
Враховуючи приписи ст.   253, ч. 1 ст.   530 ЦК України   та умови п. 4.1 договору, суд дійшов висновку, що строк оплати продукції настав 22.06.2020.
Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення сплати відповідачем вартості   поставленої продукції за видатковою накладною від 23.04.2020 №248 на загальну суму 499    239,30 грн., суд дійшов висновку про правомірність нарахування позивачем 3 % річних на суму 499   239,30 грн. за період з 24.06.2020 по 22.09.2020 на підставі ст. 625 ЦК України в розмірі 3682,91 грн.
Враховуючи, що строк оплати продукції у сумі 499   239,30 грн. настав 22.06.2020 та становить менше 15 днів і сплачується з 16 по 31 день місяця, підстави для стягнення інфляційних нарахувань за заявлений позивачем період у суду відсутні.
2. Короткий і узагальнений зміст апеляційної скарги.
Не погодившись з рішенням господарського суду,      відповідач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 19.01.2021 у справі № 908/2796/20      в частині стягнення 3% в сумі 3 682,91 грн. та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у сумі 2626,13 грн., стягнути з позивача витрати зі сплати судового збору.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначив:
- відповідно до п. 4.1. договору оплата поставленої продукції здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 60 днів після завершення приймання продукції за якістю, за результатами якого встановлено її належну якість (зокрема, проходження вхідного контролю за прийнятою у покупця процедурою). При цьому, договором не передбачено, що правила вхідного контролю чи приймання продукції за якістю повинні бути додатком до вказаного договору, а постачальник не звертався до відповідача за наданням йому інформації про порядок проведення вхідного контролю (відповідач надає відповідну інформацію за зверненням постачальників). При укладенні договору поставки відповідач погодився з вказаною умовою договору (ст.ст. 204, 627 ЦК України), під час судового розгляду не заперечував правомірність щодо порядку визначення строків оплати продукції. 
- на момент поставки та прийняття продукції у відповідача діяло «Положення про організацію вхідного контролю продукції» ПЛ-Д.43.19.001.18, відповідно до якого вхідному контролю підлягає вся продукція, яка надходить до відповідача (п. 1.4 Положення). Згідно з умовами Положення, за результатами вхідного контролю складається документ «Ярлик на придатну продукцію», який підтверджує відповідну якість продукції та є невід`ємною частиною супровідної документації на продукцію з моменту його складання. Ярлик на придатну продукцію є остаточним документом за результатами вхідного контролю, до якого додаються всі проміжні документи (п. 7.10 Положення). 
- вхідний контроль продукції за договором №20/05/20 був завершений 19.05.2020, що підтверджується записами в ярликах на придатну продукцію №№ 221, 222, 223, 224, 225, 226. Тобто, з урахуванням п. 4.1 договору, ст. 251 ЦК України, строк оплати за поставлену продукцію сплинув 18.07.2020 (субота) - через 60 днів, починаючи з наступного дня після завершення вхідного контролю (20.05.2020). Відповідно, першим днем прострочення оплати є 21.07.2020, а не 22.06.2020. Отже, перебіг нарахування по 3% річних обчислюється з 21.07.2020, і тому розмір 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача, складає                     2 626,13 грн., а не 3 682,93 грн., як неправильно зазначено судом в оскаржуваному рішенні.
- під час розгляду справи в місцевому господарському суді позивач проти вказаних обставин не заперечив, тому відповідач надає витяг з «Положення про організацію вхідного контролю продукції» ПЛ-Д.43.19.001.18 до апеляційного господарського суду.
3. Узагальнені доводи та заперечення      інших учасників справи.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення      Господарського суду Запорізької області      від 19.01.2021      у справі № 908/2796/20; розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 09.06.2021.
09.06.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
У судовому засіданні представник скаржника надав пояснення у справі та навів обґрунтування своїх вимог і заперечень з посиланням на норми законодавства.
Позивач не скористався своїм правом бути присутнім у судовому засіданні, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Запорізької області      від 19.01.2021      у справі                           № 908/2796/20 слід скасувати частково з прийняттям нового рішення у відповідній частині.
5. Встановлені та неоспорені обставини та відповідні їм правовідносини.
20.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нікельхром Україна» (постачальник) та Державним підприємством      «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»      в особі відокремленого підрозділу «Атоменергомаш»      (покупець) укладено договір поставки № 20/05/20 (далі -договір), за умовами якого (п. 1.1 договір в редакції додаткової угоди від 06.02.2020 № 3) постачальник зобов`язався поставити в передбачені цим договором строки покупцю продукцію на загальну суму 520      342,39 грн. з ПДВ (згідно наведених у таблиці даних), а покупець зобов`язався прийняти та оплатити вказану продукцію.
Згідно з п. 3.1 договір (в редакції додаткової угоди від 06.02.2020 № 3) загальна сума договору складає 520      342,39 грн., у т.ч. ПДВ 86      723,73 грн.
Пунктом 4.1 договір визначено, що оплата поставленої продукції здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у договорі, протягом 60 днів після завершення приймання продукції за якістю, за результатами якого встановлено її належну якість (зокрема, проходження вхідного контролю за прийнятою у покупця процедурою).
Відповідно до п. 5.1 договір поставка продукції за цим договором здійснюється до 15.03.2020 партіями відповідно до заявок покупця, в яких зазначається номенклатура, кількість продукції, що постачається, та строки її поставки.
Пунктом 10.1 договір закріплено, що цей договір вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє 2 роки.
Додатковою угодою № 4 до договір сторони домовились продовжити строк поставки продукції до 31.05.2020.
Позивачем на виконання умов договору поставлено відповідачу продукцію на загальну суму 499 239,30 грн. грн., що підтверджується видатковою накладною від 23.04.2020 №248 та товарно-транспортною накладною від 23.04.2020 № 248, які підписані повноважним представником відповідача на підставі довіреності від 14.04.2020 № 1/102 без зауважень та заперечень.
Позивачем надіслано претензію про сплату заборгованості №1 від 14.07.2020 за вих. № 200714.1, якою повідомлено про невиконання станом на 14.07.2020 відповідачем    зобов`язань за договором та про наявність заборгованості за замовлений металопрокат у сумі 499      239,30 грн.
Неналежне виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати отриманої продукції у визначений договором строк стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів. Заявлено позовні вимоги      про стягнення з відповідача 499  239,30 грн. основного боргу, 3682,91 грн. 3 % річних та 199,70 грн. інфляційних витрат.
Заявою від 30.11.2020 про зменшення позовних вимог позивач повідомив суд, що відповідачем 25.11.2020 остаточно сплачено основний борг за договором поставки №20/05/20 від 20.01.2020 у розмірі 499  239,30 грн. та у зв`язку із чим зменшено позовні вимоги на суму 499 239,30 грн. (основний борг).
З урахуванням заяви від 30.11.2020 про зменшення позовних вимог (прийнято судом до розгляду та задоволено) предметом спору у справі № 908/2796/20 є вимоги позивача про стягнення з відповідача 3682,91 грн. 3 % річних та 199,70 грн. інфляційних витрат за прострочення оплати продукції, поставленої за договором №20/05/20 від 20.01.2020.
6. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції.
Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Отже, надаючи оцінку висновкам господарського суду у справі № 908/2796/20, колегія суддів переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги щодо правомірності визначення розміру суми 3% річних, належних до стягнення з відповідача.
Відповідно до положень ст. ст.      525,      526 ЦК України, ч. 1, 7      ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, крім випадків, передбачених законом.
Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України   та   ст. 174 ГК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори, які в силу ст. 629 ЦК України      є обов`язковим для виконання сторонами.
Як правильно встановив суд, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, врегульовані положеннями договору поставки товару.
Частиною 1   статті 265 Господарського кодексу України      передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 712 Цивільного кодексу України    встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно з ч.ч. 1, 2   ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Строк оплати отриманої продукції визначено у п 4.1 договору, а саме: протягом 60 днів після завершення приймання продукції за якістю, за результатами якого встановлено її належну якість (зокрема, проходження вхідного контролю за прийнятою у покупця процедурою).
Частиною 1 статті 530 ЦК України  закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно зі   ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За приписами ч. 1  ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як свідчать викладені у заяві про зменшення позовних вимог пояснення позивача, і вказане не заперечувалось представником відповідача в ході розгляду цієї справи по суті, відповідачем по 25.11.2020 включно сплачено позивачу 499      239,30 грн. за продукцію за договором від 20.01.2020 № 20/05/20.
Згідно з розрахунком позивача по 3 % річних, який викладений у позовній заяві, з підстав порушення строку оплати продукції у сумі 499      239,30 грн., позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних за період з 24.06.2020 по 22.09.2020 у сумі 3682,91 грн. 
Пунктом 2.6. договору закріплено, що приймання продукції за якістю та кількістю провадиться покупцем шляхом проведення вхідного контролю за діючими у покупця процедурами.
В оскаржуваному рішенні господарський суд зазначив, що «відповідачем не надано суду затверджених керівником ДП      НАЕК компанія      Енергоатом      чи ВП      Атоменергомаш      ДП      НАЕК      Енергоатом      Правил, які діяли станом на 23.04.20 на підприємстві відповідача щодо проведення вхідного контролю приймання продукції за якістю та кількістю. Зміст договору від 20.01.20 № 20/05/20 не свідчить, що Правила вхідного контролю чи приймання продукції за якістю Покупця є Додатком до вказаного договору», відхиливши «Ярлики на придатну продукцію» за №№ 221, 222, 223, 224, 225, 226, надані відповідачем в якості належних та допустимих доказів. Посилаючись на обставини відсутності примірника Правил, суд вказав про неможливість встановити, яка саме процедура проходження вхідного контролю діє на підприємстві покупця (відповідача).
Колегія суддів не погоджується з таким висновком господарського суду першої інстанції, оскільки пункт 2.6 договору прямо передбачає, що приймання продукції за якістю та кількістю провадиться покупцем шляхом проведення вхідного контролю за діючими у покупця процедурами. Оплата поставленої продукції здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 60 днів після завершення приймання продукції за якістю шляхом проходження вхідного контролю за прийнятою у продавця процедурою (п. 4.1 договору). Таким чином, надані відповідачем «Ярлики на придатну продукцію» за №№ 221, 222, 223, 224, 225, 226 свідчать про здійснення процедури приймання товару відповідно до п.п. 2.6, 4.2 договору поставки за прийнятою у продавця процедурою.
Із матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позов відповідач заперечив проти правильності обчислення періоду, за який позивачем здійснено нарахування 3% річних, саме з підстав неправильного визначення початку перебігу строку прострочення. При цьому, під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач не заперечив проти того факту, що для приймання продукції за якістю у продавця діє спеціальна процедура, обов`язковість проходження якої сторони погодили у договорі. Дійсність  та/або правильність складання «Ярликів на придатну продукцію» позивачем не оскаржувалась.
Так, відповідно до «Ярликів на придатну продукцію» за №№ 221, 222, 223, 224, 225, 226, якими підтверджується завершення приймання продукції за якістю шляхом проходження вхідного контролю за прийнятою у продавця процедурою, датою закінчення проведення вхідного контролю є 19.05.2021 (графа 7 «Дата проведення ВК № Акту ВК», а.с. 106-111).
На підставі викладеного, колегія суддів не погоджується з висновком господарського суду про те, що строк оплати настав 24.06.2020, оскільки такий висновок суперечить обставинам справи, а строк оплати у відповідача настав 20.07.2020.
Частиною 2    статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи, що позивач звернувся до господарського суду із вказаним позовом у жовтні 2020, апеляційний господарський суд зазначає про правомірність нарахування позивачем 3 % річних за період з 21.07.2020 по 22.09.2020 у розмірі 2626,13 грн.
7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги з підстав, визначених у пункті 6 цієї постанови. 
Матеріалами справи підтвердилось, що вхідний контроль продукції завершено 19.05.2020, а тому першим днем прострочення оплати товару є 20.07.2020. 
На підтвердження завершення вхідного контролю продукції саме 19.05.2020 відповідачем разом з відзивом на позовну заяву надані «Ярлики на придатну продукцію» за №№ 221, 222, 223, 224, 225, 226. З огляду на зазначене, згідно з розрахунком відповідача, сума 3% річних визнається за період з 21.07.2020 по 22.09.2020 та складає 2    626,13 грн.
8. Коли і ким були порушені, оспорені або невизнані права чи інтереси, за захистом яких особа звернулась до суду.
Право скаржника порушено внаслідок нез`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи.
9. Висновки за результатами розгляду апеляційної    скарги.
Відповідно до ст. 277 ГПК України       підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи,  невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи. 
Під час здійснення апеляційного перегляду справи доводи апеляційної скарги підтвердились, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Запорізької області    від 19.01.2021 у справі № 908/2796/20 слід скасувати з ухваленням нового рішення у відповідній частині.
10. Судові витрати.
Відповідно до ст. 129 ГПК України  судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст.  129,  269,  270,  275-284 ГПК України, апеляційний господарський суд, -
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                     
                                                     ПОСТАНОВИВ:
     Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду Запорізької області      від 19.01.2021      у справі № 908/2796/20 задовольнити.
          Рішення Господарського суду Запорізької області      від 19.01.2021      у справі № 908/2796/20 в частині стягнення з Державного підприємства      «Національна атомна енергогенеруюча компанія      «Енергоатом»    (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, код ЄДРПОУ 24584661) в особі відокремленого підрозділу      «Атоменергомаш» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія      «Енергоатом» (71503, Запорізька область,                       м. Енергодар, а/с № 306) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікельхром Україна» (49049, м. Дніпро, пров. Добровольців, буд. 15, код ЄДРПОУ 42523333)      3 682,91 грн. 3% річних – скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Державного підприємства    «Національна атомна енергогенеруюча компанія      «Енергоатом»      (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, код ЄДРПОУ 24584661) в особі відокремленого підрозділу  «Атоменергомаш» Державного підприємства      «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (71503, Запорізька область,      м. Енергодар, а/с № 306) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікельхром Україна» (49049, м. Дніпро, пров. Добровольців, буд. 15, код ЄДРПОУ 42523333)     2    626,13 грн. (дві тисячі шістсот двадцять шість гривень 13 коп.) 3 % річних.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікельхром Україна» (49049, м. Дніпро, пров. Добровольців, буд. 15, код ЄДРПОУ 42523333) на користь Державного підприємства    «Національна атомна енергогенеруюча компанія      «Енергоатом»      (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, код ЄДРПОУ 24584661) в особі відокремленого підрозділу      «Атоменергомаш» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (71503, Запорізька область,                           м. Енергодар, а/с № 306) 2    990,82 грн. (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто гривень 82 коп.) витрат по сплаті судового збору за розгляд справи апеляційним господарським судом.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з дати виготовлення повної постанови, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України. 

Повний текст постанови складено 10.06.2021

Головуючий суддя                                                            Л.М. Білецька  
Суддя                                                                                  Т.А. Верхогляд
Суддя                                                                                    Ю.Б. Парусніков