Постанова
Іменем України
 
10 червня 2021 року 
м. Київ
справа № 405/2199/20
 
провадження № 61-1958св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Ткачука О. С. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В.,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення коштів та моральної шкоди за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 30 листопада 2020 року, ухвалену колегією суддів у складі Мурашка С. І., ОСОБА_2 , Карпенка О. Л.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним позовом, в якому посилався на те, що 23 жовтня 2017 року він подав рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 про зарахування на облік для поліпшення житлових умов, проте рішенням житлової комісії цієї військової частини від 03 листопада 2017 року йому було відмовлено. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 березня 2019 року, яке набрало законної сили, зазначене рішення житлової комісії скасовано, зобов`язано житлову комісію зарахувати ОСОБА_1 зі складом сім`ї на квартирний облік військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов для отримання житлового приміщення з датою зарахування 08 квітня 2015 року, а також до списків осіб, які мають право на першочергове отримання житлових приміщень.
Ураховуючи те, що у період з 23 жовтня 2017 року по 03 липня 2019 року він не отримував належну йому компенсацію за піднайом житла, у зв`язку з протиправними діями житлової комісії, позивач просив стягнути з відповідача цю компенсацію у розмірі 52 950 грн та моральну шкоду у розмірі 10 тис. грн.
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда області від 20 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 компенсацію за піднайом житла у розмірі 52 950 грн. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3 000 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем, учасником бойових дій, відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 березня 2019 року, зарахований на квартирний облік, проте в період з 23 жовтня 2017 року по 03 липня 2019 року не отримував належну йому компенсацію за піднайом житла у зв`язку з протиправними діями житлової комісії.
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 30 листопада 2020 року рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 вересня 2020 року скасовано. Провадження у цій справі закрито. Роз`яснено ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду та протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови він може звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що спір між сторонами виник з публічно-правових відносин під час проходження позивачем військової служби, тому має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У лютому 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Кропивницького апеляційного суду від 30 листопада 2020 року, у якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Заявник посилається на те, що апеляційний суд в оскаржуваній постанові застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Зазначає, що, на його думку, спірні правовідносини у цій справі мають розглядатися судами за правилами цивільного судочинства, а не адміністративного, як вказав у своїй постанові суд апеляційної інстанції.
Доводи інших учасників справи
У травні 2021 року військова частина НОМЕР_1 подала відзив на касаційну скаргу, в якому послалася на законність і обґрунтованість постанови апеляційного суду та просила залишити її без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_1 — без задоволення.
Рух справи у суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі. 
Обставини справи та висновки щодо вирішення справи, зроблені апеляційним судом
ОСОБА_1 з 17 липня 2007 року по 17 червня 2011 року проходив навчання у Харківському університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба. Під час навчання житловою площею не забезпечувався, мешкав у курсантському гуртожитку університету.
У період з липня 2011 року по грудень 2012 року він проходив військову службу за контрактом у 54 радіотехнічному батальйоні 8 армійського корпусу Сухопутних військ ЗСУ (Військова частина НОМЕР_3 ) смт. Гуйва. В цей період житлом за рахунок Міністерства оборони України також не забезпечувався.
З грудня 2012 року по серпень 2017 року проходив військову службу у Житомирському гарнізоні при Військовій частині НОМЕР_4 95 окремої аеромобільної бригади.
З 23 квітня 2014 по 31 грудня 2016 ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у проведенні антитерористичної операції у складі 95 окремої десантно-штурмової бригади (Військова частина польова пошта НОМЕР_5 ) на території Донецької та Луганської областей, є учасником бойових дій.
З 08 квітня 2015 по 17 серпня 2017 позивач перебував на квартирному обліку та отримував належну компенсацію за піднайом житла при Військовій частині НОМЕР_4 зі складом сім`ї одна особа, а також перебував у списках осіб, які мають право на першочергове отримання житлових приміщень з 16 листопада 2015 року.
З грудня 2012 року по серпень 2017 року позивач житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечувався, проживав у найманому житловому приміщенні.
17 серпня 2017 року рішенням житлової комісії Військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_1 знято з квартирного обліку при Військовій частині НОМЕР_4 у зв`язку з переведенням на нове місце служби. 
В подальшому позивач проходить військову службу на посаді командира роти спеціального призначення загону спеціальних операцій військової частини НОМЕР_1 в м. Кропивницький. 
Проживає разом з дружиною в будинку барачного типу при Військовій частині НОМЕР_2 , позивач та його дружина зареєстровані за адресою військової частини.
23.10.2017 на ім`я командира Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 подав рапорт про зарахування на облік для поліпшення житлових умов зі складом сім`ї дві особи, а також про включення до списків осіб на першочергове отримання житлового приміщення, як учасника бойових дій, але йому було відмовлено. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 березня 2019 року, яке набрало законної сили, зазначене рішення житлової комісії скасовано, зобов`язано житлову комісію зарахувати ОСОБА_1 зі складом сім`ї на квартирний облік військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов для отримання житлового приміщення з датою зарахування 08 квітня 2015 року, а також до списків осіб, які мають право на першочергове отримання житлових приміщень.
Пред`являючи позов у даній, ОСОБА_1 посилався на те, що через протиправні дії житлової комісії, він у період з 23 жовтня 2017 року по 03 липня 2019 року не отримував належну йому компенсацію за піднайом житла, у зв`язку з чим просив стягнути цю компенсацію з відповідача.
Закриваючи провадження у справі, апеляційний суд виходив із наступного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
За правилами частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Тобто, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.
За змістом пункту другого частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Проходження публічної служби це процес діяльності особи на посадах, які вона обіймає, починаючи від моменту призначення на відповідну посаду та завершуючи припиненням публічної служби, із сукупністю всіх обставин і фактів, які супроводжують таку діяльність.
Відповідно до пункту сімнадцятого частини першої статті 4 КАС України публічна служба — діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Оскільки така професійна діяльність нерозривно пов`язана з отриманням оплати (винагороди) за роботу, яку особа виконує на відповідній посаді, то правовідносини, пов`язані з нарахуваннями, виплатами, утриманнями, компенсаціями, перерахунками заробітної плати, компенсацій, грошової допомоги під час виконання такою особою своїх посадових обов`язків, є одним з елементів проходження публічної служби, а під час звільнення з публічної служби одним з елементів припинення такої служби.
Статтею 40 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі — Закон № 2232-XII) передбачено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української PCP та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пункту 5 розділу V Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31 серпня 2018 року № 380, військовослужбовцям відповідних категорій та курсантам вищих військових закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які не забезпечені жилими приміщеннями за місцем проходження військової служби за їх бажанням виплачується грошова компенсація за піднайом (найом) житлового приміщення.
Компенсація за піднайом виплачується за місцем проходження військової служби (навчання) відповідно до Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (піднайом) ними жилих приміщень (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 року № 450, яка визначає розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, у тому числі особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, курсантам вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які мають сім`ї, та зазначеним у цьому пункті особам, які відряджені до МОН, ДКА.
За змістом пункту четвертого Порядку виплати грошової компенсації особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту за піднайом (найом, оренду) ними жилих приміщень та визначення її розміру і умов виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 р. № 1053, грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини.
Пред`являючи позов,  ОСОБА_1 вказував, що він проходить військову службу, у зв`язку з чим зарахований на квартирний облік та має право на компенсацію за піднайом житла, проте в період з 23 жовтня 2017 року по 03 липня 2019 року у зв`язку з неправомірними діями житлової комісії не отримував зазначеної компенсації.
Отже, спір у даній справі стосується проходження публічної (військової) служби у розумінні пункту 17 статті 4 КАС України, у зв`язку з якою держава передбачає відповідні соціальні гарантії (пільги), зокрема у вигляді компенсації за піднайом житла, а тому спірні правовідносини між сторонами за своєю суттю є публічно-правовим спором та мають розглядатися відповідно до положень КАС України.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно із положенням пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадах: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України встановлено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Посилання у касаційній скарзі на те, що апеляційним судом не враховано висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № П/811/245/16, є безпідставними, оскільки правовідносини у зазначених справах та у справі, яка переглядається не є подібними, виходячи із предмету спору та встановлених у цій справі конкретних обставин.
Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.
При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.
Постанову Верховного Суду, на яку посилається заявник, прийнято за результатами розгляду справи про поновлення в черзі на отримання постійного житла та зобов`язання житлової комісії скасувати протокол в частині виключення позивача з обліку потребуючих поліпшення житлових умов. 
Разом з тим, у справі, яка є предметом перегляду, спір між сторонами виник щодо компенсації за піднайом позивачем житла під час проходження військової служби.
Тобто, предмет спору, підстави позову, встановлені судами фактичні обставини та нормативно-правове регулювання у даній справі є відмінними від справи № П/811/245/16.
Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29—30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду – без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Кропивницького апеляційного суду від 30 листопада 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                               О. С. Ткачук 
А. А. Калараш
Є. В. Петров