П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

__________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

01 червня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/1511/20	
Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.
                            
                    П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                      -             Джабурія О.В.
суддів                                           -             Вербицької Н.В.
  -             Кравченка К.В.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - 
ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА 
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, у якому просить:  
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі №00130506 від 07.02.2020 року;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі №001130506 від 18.03.2020 року.
В обґрунтування своїх вимог позивачка вказує на неправильне застосування контролюючим органом приписів ст.15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального". Так, ФОП ОСОБА_1 вважає помилковим твердження відповідача про те, що продаж алкогольних напоїв на розлив вона може здійснювати тільки за умови наявності запису в ЄДР щодо коду виду економічної діяльності 56.10-56.30. Зазначає, що продажу товарів для споживання на місці не здійснювала, пиво реалізувала в пластиковій пляшці, а не в стакані. Посадові особи відповідача після купівлі пива у пляшці на місці його не споживали. Також позивачка вказує, що відсутність КВЕД певного виду не забороняє їй здійснювати продаж алкогольних напоїв. Щодо продажу алкогольних напоїв за цінами нижчими за мінімальні роздрібні позивачка зазначає, що наявні в справі докази не дозволяють однозначно ідентифікувати алкогольний напій, придбаний відповідачем та його об`єм.
На підставі викладеного ФОП ОСОБА_1 вважає податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі №00130506 від 07.02.2020 року та №001130506 від 18.03.2020 року протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
14.07.2020 року відповідачем надано до суду відзив на позов, в якому заявлених позовних вимог він не визнає. Вказує, що посадовими особами контролюючого органу до початку проведення перевірки було здійснено контрольну розрахункову операцію, за  результатом якої встановлено порушення позивачем норм законодавства. Вважає, що податкові повідомлення-рішення винесені правомірно.
Так, серед іншого, відповідач зазначає про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження приналежності господарської одиниці позивача до закладів ресторанного господарства, спеціалізованого відділу підприємства, що має статус закладу ресторанного господарства або підприємства з універсальним асортиментом товарів, що, на його думку, свідчить про обґрунтованість висновків фактичних перевірок, щодо відсутності права ФОП ОСОБА_1 на реалізацію алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці. Також, відповідач стверджує про правомірність висновків стосовно порушення позивачкою приписів Постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 року №957 "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв", оскільки мінімальна ціна за 1 літр сидру становить 29,80 грн., тоді як позивачкою літр сидру реалізовано за ціною 28 грн.
Підсумовуючи викладене, ГУ ДПС просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі №00130506 від 07.02.2020 року.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі №001130506 від 18.03.2020 року в частині застосованої суми штрафних санкцій в розмірі 6800,00 грн.
В інший частині позову відмовлено.
Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (код ЄДРПОУ: 43143201, місцезнаходження: 73003, м. Херсон, просп. Ушакова, 75) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1181 (одна тисяча сто вісімдесят одна) грн. 16 коп., шляхом безспірного списання коштів органами казначейської служби України.
Стягнуто з Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (код ЄДРПОУ: 43143201, місцезнаходження: 73003, м. Херсон, просп. Ушакова, 75) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2420 (дві тисячі чотириста двадцять) грн. 46 коп. 
На вказане рішення суду Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі подало апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року в частині задоволених позовних вимог та винести постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушені норми матеріального права, у зв`язку з чим, на думку апелянта, рішення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.
Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА 

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, посадовими особами ГУ ДПС - головними державними ревізорами-інспекторами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 17.01.2020 року відповідно до направлень на проведення фактичної перевірки від 17.01.2020 року №0011, №0012 та наказу ГУ ДПС у Херсонській області від 13.01.2020 №28 "Про проведення фактичних перевірок", прийнятого на підставі статті  20, підпункту 75.1.3 пункту 75.1  статті 75, пунктів 80.2.1., 80.2.2, 80.2.3, 80.2.5 статті 80 Податкового кодексу України, було здійснено вихід на об`єкт - кафетерій, що розташований за місцем фактичного провадження діяльності: АДРЕСА_2 , де здійснює господарську діяльність позивачка - ФОП ОСОБА_1 з метою здійснення контролю щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів на території Херсонської області.
Перед початком проведення фактичної перевірки 17.01.2020 о 15:00 год. посадовими особами контролюючого органу проведено контрольну розрахункову операцію, а саме, придбано пиво "Жигулівське" на розлив (у тому числі пляшка) за ціною 25 грн. +3 грн. (пляшка) та яблучний сік на розлив (у тому числі пляшка) за ціною 33 грн. + 3 грн. (пляшка). 
За результатом контрольної операції відповідачем складено Акт фактичної перевірки від 17.01.2020 року №0003/21/22/РРО/ НОМЕР_1 , в якому вказано, що в ході перевірки, зокрема, встановлено продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці суб`єктом господарювання, який не має статусу суб`єкта ресторанного господарства - ФОП ОСОБА_1 не отримано КВЕД сфери ресторанного господарства (56.10-56.30), що унеможливлює здійснення діяльності у вказаній сфері (у тому числі розлив алкогольних напоїв).
На підставі акту перевірки та вказаних висновків, контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.02.2020 року №00130506, згідно якого до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції в розмірі 6800 грн. за порушення ст.15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального".
Також, судом першої інстанції вірно встановлено, що посадовими особами ГУ ДПС - головними державними ревізорами-інспекторами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 19.02.2020 року відповідно до направлень на проведення фактичної перевірки від 19.02.2020 року №0177, 0178 та наказу ГУ ДПС у Херсонській області від 28.01.2020 №39 "Про проведення фактичних перевірок", прийнятого на підставі статті 20, підпункту 75.1.3 пункту  75.1  статті 75, пунктів 80.2.1., 80.2.2, 80.2.3, 80.2.5 статті 80 Податкового кодексу України, було здійснено вихід на об`єкт - кафетерій у приміщенні магазину, що розташований за місцем фактичного провадження діяльності: АДРЕСА_3 , де здійснює господарську діяльність позивачка - ФОП ОСОБА_1 з метою здійснення контролю щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів на території Херсонської області.
Перед початком проведення фактичної перевірки 19.02.2020 о 15:00 год. посадовими особами контролюючого органу проведено контрольну розрахункову операцію, а саме, придбано алкогольний напій "Сидр" на розлив в пет-пляшку на суму 28,00 грн. - 1л напою та пляшку 1 л - 3,00 грн. на загальну суму 31,00 грн.
За результатом контрольної операції відповідачем складено Акт фактичної перевірки від 19.02.2020 року №0080/21/22/РРО/ НОМЕР_1 , в якому вказано, що в ході перевірки, зокрема, встановлено продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці суб`єктом господарювання, який не має статусу суб`єкта ресторанного господарства. Станом на 17.01.2020 року вказаним суб`єктом господарювання здійснювалась реалізація господарських напоїв на вказаній господарській одиниці. При цьому, суб`єкт господарювання в момент здійснення такої діяльності не мав відповідного коду ВЕД, який дозволяє здійснювати діяльність з реалізації алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці.
Також, зазначено, що здійснюється реалізація алкогольних напоїв за цінами, нижчими ніж мінімально встановлені роздрібні ціни на такі види алкогольних напоїв - у вказаному закладі реалізовується алкогольний напій - сидр за ціною 28,00 грн. за 1 літр, що є нижчим мінімально встановленої ціни.
Окрім зазначеного, 19.02.2020 року посадовими особами відповідача складено Акт (відмови) №022/21/22, в якому зазначено, що після ознайомлення із матеріалами перевірки та порушеннями, виявленими перевіркою вказані особи відмовились від надання письмових пояснень/зауважень, підпису/отримання будь-яких матеріалів перевірки.
Не погоджуючись з вищевказаними рішеннями контролюючого органу, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Щодо твердження відповідача про порушення ФОП ОСОБА_1 ст.15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", за що до позивачки застосовано штрафні санкції колегія суддів зазначає наступне.
Так, основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України передбачені Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" (далі - Закон № 481/95-ВР).
Стаття 15-3 наведеного закону містить ряд обмежень щодо продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів. Зокрема, згідно з приписами наведеної статті, продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів.
На думку апелянта, позивачка порушила вказану заборону здійснивши продаж посадовим особам контролюючого органу алкогольних напоїв (пива - 17.01.2020 року та сидру - 19.02.2020 року), оскільки місце, в якому було здійснено продаж, не є суб`єктом ресторанного господарства.
Згідно з абзацом десятим частини другої статті 17 Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі порушення вимог статті 15-3 цього Закону у розмірі 6800 гривень.
Роздрібна торгівля алкогольними напоями регулюється також Правилами роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.1996 року №854 (далі - Правила).
Відповідно до абзацу 2 пункту 2 Правил роздрібна торгівля алкогольними напоями здійснюється через спеціалізовані підприємства, в тому числі фірмові, спеціалізовані відділи (секції) підприємств з універсальним асортиментом продовольчих товарів, а також заклади ресторанного господарства.
Продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці здійснюється тільки закладами ресторанного господарства та спеціалізованими відділами підприємств, що мають статус закладів ресторанного господарства, підприємств з універсальним асортиментом товарів (пункт 22 Правил).
Зазначені норми законодавства встановлюють, що торгівля алкогольними напоями з метою їх споживання на місці дозволена лише суб`єктам господарювання, що мають статус закладів ресторанного господарства, підприємств з універсальним асортиментом товарів. Недотримання таких умов є підставою для застосування штрафних санкцій у розмірі, визначеному Законом.
Порядок провадження торговельної діяльності та правила торговельного обслуговування населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 2006 р. №83 та правила визначають загальні умови провадження торговельної діяльності, основні вимоги до торговельної мережі, мережі закладів ресторанного господарства і торговельного обслуговування громадян, які придбавають товари для власних побутових потреб у підприємств, установ, організацій незалежно від організаційно-правової форми і форм власності, фізичних осіб - підприємців та іноземних юридичних осіб, що провадять підприємницьку діяльність на території України (далі - суб`єкти господарювання). 
Торговельна діяльність провадиться суб`єктами господарювання у сфері роздрібної та оптової торгівлі, а також ресторанного господарства.  (п.п.1,3 наведеного порядку)
Згідно до вимог п.4.1 Порядку особливості продажу окремих груп продовольчих та непродовольчих товарів, здійснення різних видів торгівлі, роботи закладів ресторанного господарства регулюються правилами, які затверджуються Мінекономіки за погодженням з Мінфіном.
На виконання зазначеного припису Міністерством економіки та з питань європейської інтеграції України розроблено та затверджено своїм наказом від 11 липня 2003 року №185 Правила роздрібної торгівлі продовольчими товарами (далі - Правила №185).
          Ці Правила регламентують порядок приймання, зберігання, підготовки до продажу і продаж продовольчих товарів через роздрібну торговельну мережу, а також визначають вимоги в дотриманні прав споживачів щодо якості й безпеки товару та рівня торговельного обслуговування.
Відповідно п.7.4 Правил №185 продаж безалкогольних та слабоалкогольних напоїв здійснюють на винос, на розлив у посуд споживачів, а також для споживання на місці. 
Тобто, спеціальними нормами законодавства передбачено способи продажу безалкогольних та слабоалкогольних напоїв, до яких віднесено:
- продаж на винос;
- продаж на розлив у посуд споживачів;
- продаж для споживання на місці.
В даному конкретному випадку як 17.01.2020 року так і 19.02.2020 року, відповідачем згідно акту встановлено продаж алкогольних напоїв на розлив в пляшку. 
Тобто, мав місце такий вид продажу слабоалкогольних напоїв, як продаж на розлив у посуд споживачів (в попередньо придбану споживачем пляшку). 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що будь-які підстави вважати, що позивачка здійснювала продаж напоїв для споживання на місці - відсутні. 
Доказів того, що позивач здійснював продаж алкогольних напоїв на розлив саме для споживання на місці матеріали фактичних перевірок не містять.
Також, Закон №481/95-ВР не містить визначення поняттю "заклад ресторанного господарства". Визначення згаданому поняттю наведено в Інструкції щодо заповнення форм державних статистичних спостережень стосовно торгової мережі та мережі ресторанного господарства, затвердженій наказом Державного комітету статистики України від 24.10.2005 року №327.
Так, згідно п.2.4 наведеної Інструкції об`єкт (заклад) ресторанного господарства - це місцева одиниця (структурний підрозділ) суб`єкта господарювання, яка розміщується в окремій будівлі або приміщенні, має, як правило, обладнаний столами та стільцями для споживання їжі зал і необхідні виробничі та побутові приміщення та в якій здійснюється продаж продукції власного виготовлення і купованих товарів, переважно для споживання на місці.
Ресторанне господарство відповідно п.2.2 Інструкції - це вид економічної діяльності суб`єктів господарювання щодо надання послуг із задоволення потреб споживачів у харчуванні з організацією дозвілля або без нього в закладах (об`єктах) ресторанного господарства (коди згідно з КВЕД - 55.3, 55.4, 55.5).
Отже, заклад ресторанного господарства є одиницею суб`єкта господарювання, в приміщенні якої створенні умови для продажу продукції, в основному з метою її споживання на місці. Відповідними умовами згідно визначення є, як правило, обладнаний столами та стільцями для споживання їжі зал і необхідні виробничі та побутові приміщення.
Колегія суддів зазначає, що намір суб`єкта господарювання здійснювати продаж товарів з метою їх споживання на місці має бути підтверджений, щонайменше, створеними таким суб`єктом умовами для споживання товарів на місці. 
Натомість, в акті жодним чином не відображено, що продаж алкогольних напоїв на розлив здійснювався у приміщенні магазину, в якому наявні будь-які спеціально обладнані місця для споживання алкогольних напоїв одразу після їх придбання (столи, стільці).
Слушним також є твердження позивача стосовно того, що продаж товару в пластикову пляшку свідчить про продаж продукції з метою її подальшого транспортування, а не з метою споживання на місці.
Водночас, право позивача на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями гарантовано ст.15 Закону № 481/95-ВР за умови наявності в нього відповідної ліцензії. В даному випадку таке право ФОП ОСОБА_1 забезпечено ліцензіями на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями: (пивом) з реєстраційним №21030312201900036, сидром та перрі (без додання спирту) з реєстраційним №21030309201900006, пивом з реєстраційним №21030312201900125 наявними в матеріалах справи. Також наявність відповідних ліцензій підтверджується відповідними позначками в актах перевірки.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем належними та допустимими доказами не підтверджено наявність в діях ФОП ОСОБА_1 ознак порушення, передбаченого ст. 15-3 Закону №481/95-ВР.
Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 07.02.2020 року №00130506 та податкове повідомлення-рішення від 18.03.2020 року №01130506 в частині стягнення суми в розмірі 6800 грн. є протиправними та такими що підлягають скасуванню.

Стосовно податкового повідомлення-рішення від 18.03.2020 року №01130506 в іншій частині, колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно акту фактичної перевірки від 19.02.2020 року №0080/21/22/РРО/ НОМЕР_1 відповідачем під час перевірки встановлено, зокрема, реалізація алкогольних напоїв за цінами нижчими від мінімально встановлених роздрібних цін на такі види алкогольних напоїв, а саме, реалізація сидру за ціною 28,00 грн., що є нижчим мінімально встановленої ціни. 
На підтвердження проведеної операції відповідачем долучено до матеріалів перевірки фіскальний чек та витяг з бази даних податкового органу про реалізацію товару даного виду протягом 2020 року.
На підставі акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення №01130506 від 18.03.2020 року, відповідно до якого на ФОП ОСОБА_1 за порушення постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2009 року №957 "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв" відповідно ст.17 Закону № 481/95-ВР застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 10 000,00 грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої.

Так, алкогольні напої в розумінні статті 1 Закону №481/95-ВР це продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206, 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД.
Частиною 10 статті 18 Закону №481/95-ВР надано Кабінету Міністрів України право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року №957 встановлено розміри мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв, зокрема, мінімальна роздрібна ціна за 1 літр сидру і перрі (без додання спирту) у тарі місткістю 1 л становить 29,80 грн.
Частиною 2 статті 17 Закону №481/95-ВР встановлено, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10 000 гривень.
Таким чином, встановлений факт, в тому числі роздрібної торгівлі алкогольними напоями за цінами нижчими за мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої, має наслідком накладення штрафу на суб`єкта господарювання який здійснював таку торгівлю.
Тобто, перевіряючи правомірність накладення штрафу, суд має встановити чи здійснювалась позивачем така торгівля з огляду на наявні в справі докази та аргументи сторін.
В даному конкретному випадку, заперечення позивача проти застосованого до нього стягнення побудовані на висновках Верховного Суду, сформованих під час розгляду справи №803/1789/16. Зокрема, щодо того, що безпосереднім об`єктом правопорушення (предметом) є конкретний алкогольний напій, який … визначається за кодом УКТ ЗЕД, а не за назвою в документах суб`єкта господарювання. 
Наведений висновок судом касаційної інстанції сформований за обставин відмінних обставинам даної справи, оскільки у справі 803/1789/16 відповідач стверджував про те, що позивач здійснював торгівлю алкоголем певного виду посилаючись лише на відомості контрольних стрічок Z-звітів електронного журналу РРО за минулий час без встановлення під час перевірки конкретного факту реалізації подібних товарів, тоді як в даному випадку посадовими особами відповідача здійснено у ФОП ОСОБА_1 закупку алкогольного напою "сидр" безпосередньо перед перевіркою.
На підтвердження проведеної операції відповідач надав фіскальний чек, в якому належним чином відображено придбання 1 літру сидру за ціною 28,00 грн., що є нижче за мінімально встановлену ціну в 29,80 грн.
Твердження позивача відносно того, що придбаний посадовими особами товар неможливо ідентифікувати не відповідає дійсності в силу наступного.
Так, в фіскальному чеку придбаний товар визначений самим позивачем як особою, що здійснює програмування реєстратора розрахункових операцій, як "сидр в ассорт.".
Сидр є назвою конкретного алкогольного напої, на продаж якого позивач має відповідну ліцензію.
Доказів того, що "сидр в ассорт" є власною назвою іншого товару - не алкогольного напою сидр, позивачем не надано. Пояснень та доводів з приводу того, що насправді перевіряючи особи придбали інший вид алкогольного напою ФОП ОСОБА_1 також не надано, на відміну від справи №803/1789/16, спір в якій, зокрема, складався з аргументів сторін стосовно різного визначення виду алкогольного напою, який був проданий позивачем.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог пп.215.3.10 п.215.3 статті 215 Податкового Кодексу України для пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, реалізованих відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, ставка податку становить 5 відсотків.
Оглядом фіскального чеку, наданого відповідачем на підтвердження факту придбання товарів в ФОП ОСОБА_1 встановлено, що до проведеної операції позивачкою застосовано акцизний податок в розмірі 5,00 відсотків, що, з огляду на вищенаведену норму, свідчить про продаж позивачкою саме алкогольного напою.
Відповідно визначень, наведених в ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" договором є усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", або іншими документами (далі - розрахунковий документ).
Отже, в даному конкретному випадку, фіскальним чеком наявним в матеріалах справи, підтверджується вчинення усного правочину з купівлі-продажу товару, укладеного між позивачкою та посадовими особами відповідача. 
Відповідно п.2 Р.II Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 року №13 (далі - Положення №13), касовий чек повинен містити такі обов`язкові реквізити: … якщо кількість придбаного товару (обсяг отриманої послуги) не дорівнює одиниці виміру, - кількість, вартість придбаного товару (отриманої послуги); вартість одиниці виміру товару (послуги); код товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД (зазначається у випадках, передбачених чинним законодавством); назва товару (послуги)….
Пункт 2 розділу I Положення №13 містить визначення застосованому в положенні терміну "назва товару (послуги)". Саме це визначення підлягає застосуванню при трактуванні норм Положення №13. Відповідно визначення назва товару (послуги) - це слово, поєднання слів або слова та цифрового коду, які відображають споживчі ознаки товару (послуги) та однозначно ідентифікують товар чи послугу в документообігу СГ.
Отже, назва товару, зазначена в касовому чеку, має, окрім іншого, відображати споживчі ознаки товару (послуги). Тобто, зазначивши в касовому чеку про реалізацію сидру, ФОП ОСОБА_1 не має обґрунтованих підстав стверджувати, що насправді проданий товар сидром не був, оскільки вказане буде свідчити про невідповідність придбаного товару за споживчими ознаками товару, що був фактично реалізований.
Згідно припису ст.6 Закону України "Про захист прав споживачів", продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.
Продаж споживачу товару, визначеного в розрахунковому документі як сидр, який сидром не є відповідно п.п.12,13 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів", може свідчити про продаж товару з істотними недоліками (недоліком, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення), отже неналежної якості, що прямо заборонено ст. 6 Закону України "Про захист прав споживачів". 
Відповідач, в свою чергу, згідно з приписами пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 ПК України зобов`язаний діяти виходячи з презумпції правомірності рішень платника податку, що законодавчо виключає його обов`язок здійснювати перевірку придбаного товару на відповідність споживчим ознакам товарів такого виду, допускаючи можливість продажу суб`єктом господарювання алкогольного напою зазначеного як сидр, який насправді сидром не є.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що наявний в матеріалах справи фіскальний чек з назвою товару "сидр в ассорт" є належним та достатнім доказом продажу позивачем алкогольного напою - сидру.
Твердження позивача про те, що однозначно встановити товар можливо лише з документа, що містить вказівку на код товарної підкатегорії згідно УКТ ЗЕД такого товару, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки обов`язковість зазначення відповідного коду в розрахункових документах з`явилась лише з 01.08.2020 року після внесення змін до вимог п.11 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".
До цього часу товар визначався саме з його назви, яка згідно наведених вище аргументів мала відображати його споживчі ознаки.
Також, колегія суддів вважає неспроможними твердження позивачки про те, що обов`язок зазначати в касовому чеку об`єм пляшки законодавчо не передбачений, з огляду на наступне. 
Так, згідно з вже наведеними приписами п.2 Р.II Положення №13, якщо кількість придбаного товару (обсяг отриманої послуги) не дорівнює одиниці виміру, в касовому чеку обов`язково зазначається кількість та вартість придбаного товару (отриманої послуги). В даному випадку вбачається, що в наступному після назви товару рядку касовий чек позивачки містить зазначення: "1,00 *28,00 = 28", що свідчить про налаштування реєстратора розрахункових операцій позивачки саме на розрахунок вартості придбаного товару з огляду на кількість товару такого виду (множення кількості товару на вартість одиниці такого товару). Тобто, відповідає виду діяльності позивачки - реалізації алкогольних напоїв на розлив. На відміну від іншого товару, зазначеному в цьому ж чеку "Бутилка 1,0", продаж якої згідно налаштувань реєстратора не може не дорівнювати одиниці виміру.
Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що в даному конкретному випадку, наявною в матеріалах справи копії фіскального чеку належним чином підтверджено продаж позивачкою сидру на загальну суму 28,00 грн., ціна на який сформовано шляхом множення об`єму (кількості товару) на вартість товару за одиницю (1літр сидру *28,00 грн./літр), що достатньо зрозуміло відображено в чеку шляхом зазначення "Сидр в ассорт 1,000*28,00=28,00".
Тобто, ФОП ОСОБА_4 здійснювалась роздрібна торгівля алкогольними напоями за ціною 28 грн./літр, що є нижчим за мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої (29,80 грн./літр). Вказане має наслідком накладення штрафу на суб`єкта господарювання, який здійснював таку торгівлю.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідачем доведено правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення від 18.03.2020 року №01130506 в частині суми штрафу в розмірі 10 000,00 грн., а тому позовні вимоги ФОП ОСОБА_4 в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог частково.
За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що судове рішення підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325; 328 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Джабурія О.В.	
Судді	    	Вербицька Н. В.    Кравченко К.В.