УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/4649/20 Головуючий у 1-й інст. Коцюба О. М. 
Категорія 60 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого        Павицької Т.М.,
суддів                 Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,
за участю секретаря                Трикиши Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №285/4649/20 за позовом законного представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 до територіальної громади в особі Стриївської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю за апеляційною скаргою законного представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Коцюби О.М. в м. Новоград-Волинському,
в с т а н о в и в :
У листопаді 2020 року законний представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 звернулася до суду із даним позовом у якому просила визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за набувальною давністю. Позовні вимоги мотивувала тим,  ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кикова Новоград-Волинського району Житомирської області помер батько позивача — ОСОБА_3 Стриївською сільською радою Новоград-Волинського району надано інформацію, що вищевказаний будинок, у якому проживають позивачі з 2004 року, не належав померлому ОСОБА_3 . Згідно господарської книги №2 за 1996-2000 роки, вказане домоволодіння рахується за ОСОБА_4 , 1932 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Померла ОСОБА_4 була зареєстрована у вказаному будинку одна, на день смерті з нею без реєстрації проживав та вів спільне господарство ОСОБА_3 . ОСОБА_4 була одинокою та єдиним її близьким родичем був покійний ОСОБА_3 , який являється батьком позивача — ОСОБА_1 27 лютого 2020 року матір позивача — ОСОБА_2 виготовила технічну документацію на будинок з якої випливає, що самочинне будівництво відсутнє, будинок та господарські будівлі не аварійні та придатні до проживання, отримала довідку, що право власності на вказаний будинок зареєстроване на ОСОБА_4 . Зазначала, що вона із дітьми з 2004 року проживають у спірному домоволодінні по даний час, іншого житло не мають, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.
Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, законний представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. На обґрунтування доводі апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що ОСОБА_1 з народження та по даний час проживає у спірному домоволодінні та не мала жодних сумнівів щодо правомірності свого володіння .
              Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).
Стаття 344 ЦК України встановлює правові підстави набуття права власності за набувальною давністю.
Згідно з цією статтею особа, яка добросовісно заволоділа чужим нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом десяти років, набуває право власності на дане майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Суттєвим для виникнення права власності за набувальною давністю є встановлення моменту виникнення права власності за набувальною власністю та строк володіння, характер володіння (добросовісне, недобросовісне, відкрите, безперервне), обставини, за яких виникло володіння спірним майном, та чи відповідає це володіння ознакам безтитульного володіння, а також юридичний статус спірного майна.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння майном повинно бути добросовісним, тобто особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником;
- володіння повинно бути відкритим, тобто особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні;
- володіння повинно бути безперервним, тобто воно не повинно перериватися протягом всього строку набувальної давності.
За набувальною давністю може набуватися право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.
З матеріалів справи вбачається, що будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 помер.
Відповідно до довідки від 12.10.2020 за №906 виданої Стриївською сільською радою Новоград-Волинського району Житомирської області, ОСОБА_3 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 проживав без реєстрації у будинку АДРЕСА_1 та разом з ним без реєстрації проживали співмешканка ОСОБА_2 та діти: ОСОБА_1 , 2004 року народження, ОСОБА_5 , 2007 року народження, ОСОБА_6 , 2010 року народження, ОСОБА_1 2012 року народження та ОСОБА_7 , 2016 року народження.
Таким чином, тривале проживання неповнолітньої ОСОБА_1 разом з батьками у будинку АДРЕСА_1 не свідчить, що вона є добросовісним набувачем спірного домоволодіння, оскільки спірне майно має власника, що виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Отже,   позивач не може вважатися такою, що набула у власність спірне житлове приміщення за набувальною давністю.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, зробив обґрунтований висновок про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено  існування усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України та необхідних для набуття права власності на майно  за набувальною давністю.
Доводи в апеляційній скарзі про те, що відповідач у справі визнав позовні вимоги, що є підставою для задоволення позову є безпідставним, оскільки визнання позову територіальною громадою в особі Стриївської сільської ради суперечить наведеним вимогам закону.

       Інші доводи представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем  норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки доказів.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути  оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 27 квітня 2021 року.
Головуючий 
Судді