КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М         У К Р А Ї Н И
 
27 травня 2021 року                                                                       м. Київ
 
Унікальний номер справи № 373/1842/14-ц
 Апеляційне провадження № 22-ц/824/6396/2021
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     головуючого  -  Левенця Б.Б.,
суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М., 
за участі секретаря судового засідання - Осінчук Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2014 року про затвердження мирової угоди, постановлену під головуванням судді Опанасюка І.О., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Приватне підприємство «Соснова» про поділ майна подружжя, -
 
в с т а н о в и в :
 
У липні 2014 року позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою та просила здійснити поділ майна подружжя (а.с. 3-11).
Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2014 року було визнано мирову угоду, укладену 31 липня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Сторони уклали мирову угоду у відповідності до вимог ст. 175 ЦПК України з метою мирного врегулювання спору та домовились поділити спірне майно наступним чином:
1. Визнано за позивачем, ОСОБА_2 , право власності на:
- автомобіль Hyundai Veracruz, 2008 року випуску;
- автомобіль Hyundai Sonata, 2008 року випуску;
- комплект меблів «спальня «Венеция» (ліжко, комод, 2 тумби), вартістю 50512 грн.;
- матрац «Dormeo» (для ліжка) розмір 160смх200см, вартістю 10 220 грн.;
- диван «Прем`єр» кутовий (шкіра, темно-коричневий), вартістю 5 955 грн.;
- комплект меблі «Вітальня кімната «Елізабет» колір темний горіх, вартістю 10 740 грн.;
- комплект меблів «Кухня Phalatiya» колір білий глянець, вартістю 13 556 грн.;
- комплект меблів «Прихожа New fox» колір венге глянець, вартістю 6086 грн.;
- килим червоного кольору з симетричним візерунком, вартістю 6 000,00 грн.;
- пральну машину Samsung, вартістю 8000,00 грн.;
- акваріум прямокутний вбудований об`ємом 600 л в комплекті з синьою підставкою-лампою, вартістю 26 460,00 грн.;
- стіл обідній зі стільцями, дерев`яний на 12 осіб, колір горіх, вартістю 39 000,00 грн.;
- холодильник Side-by-side LIEBHERR SBSES 7253, вартістю 46 248 грн.;
- пральну машину SMEG SLB147X, вартістю 12 676 грн.;
- плиту електричну KAISER HC 5132 NK Geo, вартістю 15 700 грн.;
- посудомийну машину SMEG LVS367B, вартістю 13 595 грн.;
- вбудовану мікрохвильову піч BOSCH HMT 85 MR 53, вартістю 8360 грн.;
- котел газовий FERROLI ENERGY Top W125, вартістю 39 288 грн.;
- витяжку ZIRTAL KD-RVL T 90 WH, вартістю 7848 грн.;
- кондиціонер DEKKER DCFSH600R, вартістю 18768 грн.;
- домашній кінотеатр Yamaha YSP-4100, вартістю 17232 грн.;
- телевізор Panasonic TX-PR55ST60, вартістю 16 449 грн.;
- цифрову камеру (фотоапарат) «Nikon» чорного кольору, вартістю 7000,00 грн.;
- йогуртницю «Moulinex» кругла білого кольору, зі скляними баночками, вартістю 1400 грн.;
- програвач з караоке (Samsung, сірого кольору), вартістю 1200,00 грн.;
- монітор Samsung чорного кольору, плоский, вартістю 1000,00 грн.
- комп`ютер (системний блок, клавіатура, мишка) чорного кольору, вартістю 3500,00 грн.;
- багатофункціональний пристрій вартістю 2800,00 грн.;
- комп`ютер (монітор Samsung сірого кольору, системний блок Neo'S, клавіатура, мишка, дві колонки), вартістю 4500,00 грн.;
- принтер Canon і250, вартістю 600,00 грн.;
- відеокамеру, вартістю 1500,00 грн.;
- пристрій безперебійного живлення для комп`ютера, чорного кольору), вартістю 500 грн.
2. Визнано за відповідачем, ОСОБА_3 , право власності на:
- земельну ділянку для обслуговування господарських будівель, площею 1,5294 га, кадастровий номер 3223386801:01:024:0027, яка знаходиться в с. Соснова Переяслав-Хмельницького району Київської області;
- земельну ділянку для обслуговування господарської будівлі, площею 0,0361 га, кадастровий номер 3223386801:01:024:0028, яка знаходиться в с. Соснова Переяслав-Хмельницького району Київської області;
- земельну ділянку для обслуговування господарської будівлі, площею 0,0095 га, кадастровий номер 3223386801:01:024:0030, яка знаходиться в с. Соснова Переяслав-Хмельницького району Київської області;
- земельну ділянку для обслуговування господарських будівель, площею 0,0725 га, кадастровий номер 3223386801:01:024:0031, яка знаходиться в с. Соснова Переяслав-Хмельницького району Київської області;
- земельну ділянку для обслуговування господарських будівель, площею 0,6141 га, кадастровий номер 3223386801:01:024:0034, яка знаходиться в с. Соснова Переяслав-Хмельницького району Київської області;
- земельну ділянку для обслуговування господарських будівель, площею 18,3081 га, кадастровий номер 3223386801:01:024:0032, яка знаходиться в с. Соснова Переяслав-Хмельницького району Київської області;
- земельну ділянку для обслуговування господарських будівель, площею 0,5321 га, кадастровий номер 3223386801:01:024:0033, яка знаходиться в с. Соснова Переяслав-Хмельницького району Київської області;
- земельну ділянку для обслуговування господарських будівель, площею 1,5437 га, кадастровий номер 3223386801:01:024:0070, яка знаходиться в с. Соснова Переяслав-Хмельницького району Київської області;
- земельну ділянку для обслуговування господарських будівель, площею 5,1551 га, кадастровий номер 3223386801:01:021:0074, яка знаходиться на території Соснівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області;
- земельну ділянку для обслуговування господарських будівель, площею 3,1417 га, кадастровий номер 3223386800:03:001:0032, яка знаходиться на території Соснівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області.
3. Визнано таким, що припинилось, право колективної власності на землю Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Леніна, с. Соснова Переяслав-Хмельницького району Київської області, посвідчене Державним актом на право колективної власності на землю серії КВ, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 19 18 березня 1996 року.
4. Скасовано Державний акт на право колективної власності на землю серії КВ, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 19 від 18 березня 1996 року.
5. Сторони визнали та погодилися, що з моменту набрання законної сили ухвали суду про затвердження мирової угоди всі спірні питання по цивільній справі про поділ майна подружжя є врегульованими повністю і остаточно, і сторони не будуть мати одна до одної претензій будь-якого характеру з приводу визначених питань.
6. Умови по цій мировій будуть дотримані сторонами та виконуватись належним чином, одностороння відмова від виконання умов цієї мирової угоди, а також одностороння зміна її положень не допускається.
7. Сторони ознайомлені з наслідками укладення, виконання, порушення та невиконання мирової угоди, передбаченими нормами Цивільного процесуального кодексу України.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Приватне підприємство «Соснова», про поділ майна подружжя - закрито (а.с. 87-89).
Не погодившись з ухвалою суду, 02 березня 2021 року ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, звернулася до суду з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у затвердженні мирової угоди, а справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду справи по суті (а.с. 95-122).
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що ухвала суду про затвердження мирової угоди є незаконною та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, у тому числі її права на додаткове розподілення (допаювання) землі. Зазначала, що вона є колишнім членом Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Леніна, с. Соснова Переяслав-Хмельницького району Київської області. Державний акт на право колективної власності на землю серії КВ, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 19 від 18 березня 1996 року було видано на підставі рішення Соснівської сільської ради народних депутатів Переяслав-Хмельницького району від 04 травня 1995 року «Про передачу у колективну власність і постійне користування земельних ділянок КСП ім. Леніна». Вказаним рішенням було передано в колективну власність КСП 2349,0 га, в постійне користування 108,3 га. Вважає, що суд першої інстанції припиняючи право колективної власності на землю КСП та скасовуючи Державний акт позбавив її права на виділення земельної ділянки із земель колективної власності та права на додаткове розподілення/допаювання із земель постійного користування згідно вказаного Державного акту. Вважає, що Приватне підприємство «Соснова» не може бути правонаступником КСП, тим більше в частині прав на землі колективної власності та постійного користування, відтак ці землі не можуть бути об`єктом спільного майна подружжя засновників приватного підприємства. Враховуючи вказане, умови мирової угоди порушують права та охоронювані законом інтереси апелянта.
З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Храпач О.В. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Представник ОСОБА_2 - адвокат Вак О.В., представник ОСОБА_3 - адвокат Вак В.І. заперечували проти скарги і просили її відхилити, крім того, зазначили, що апеляційне провадження слід закрити, оскільки оскаржувана ухвала не порушує прав апелянта ОСОБА_1 .
Інші особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з`явилися, були сповіщені належним чином, про що у справі наявні докази. Апелянт ОСОБА_1 була сповіщена врученням повідомлення її представнику - адвокату Храпач О.В. Сторони по справі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 були сповіщені за зазначеною ними адресою та врученням повідомлення їх представникам - адвокату Вак О.В., адвокату Вак В.І., цього представники сторін в суді апеляційної інстанції не заперечували про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. Третя особа ПП «Соснова» було сповіщено на зазначену ним адресу про що свідчить відмітка працівників пошти про вручення поштового відправлення (а.с. 129-133, 135, 148-153. 167-171).
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Поряд з цим, національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).
Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. 
Вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.
На відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Разом із тим, судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи.
Як вбачається з матеріалів справи, 10 листопада 1986 року до трудової книжки колгоспника - апелянта ОСОБА_1 було внесено запис про прийняття її в члени Колгоспу імені Леніна Переяслав-Хмельницького району Київської області на підставі протоколу № 12 від 30 грудня 1986 року (а.с. 109-115).
Згідно трудової книжки  ОСОБА_1 на підставі протоколу № 1 від 15 лютого 1994 року Колгосп імені Леніна реорганізований уКолективне сільськогосподарське підприємство ім. Леніна (а.с. 111).
Тобто апелянт ОСОБА_1 є колишнім членом  Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Леніна, с. Соснова Переяслав-Хмельницького району Київської області.
Рішенням Соснівської сільської ради народних депутатів Переяслав-Хмельницького району від 04 вересня 1995 року «Про передачу у колективну власність і постійне користування земельних ділянок КСП ім. Леніна» у колективну власність Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Леніна було передано 2349,0 га, надано у постійне користування 108,3 га (а.с. 117).
У матеріалах справи міститься копія Державного акта на право колективної власності на землю серії КВ від 18 березня 1996 року, виданого Колективному сільськогосподарському підприємству ім. Леніна на 2349,0 га землі в межах згідно з планом для сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Соснівської сільської ради народних депутатів Переяслав-Хмельницького району від 04 вересня 1995 року. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 19 (а.с. 65-68).
Додатком № 1 до вказаного Державного акта на право колективної власності на землю є список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства.
Розпорядженням Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області від 30 серпня 2006 року № 519, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів та передано громадянам-власникам сертифікатів на право на земельні частки (паї) у власність земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю) в межах Соснівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно зі списком, що додається. За пунктом 18 Списку громадян-власників сертифікатів на право на земельні частки (паї), яким передаються земельні ділянки у власність, затвердженого і доданого до вищевказаного Розпорядження від 30 серпня 2006 року № 519, зазначено про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_1 (а.с. 104, 174-178).
 
Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-ІVвизначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв).
За змістом ст. 1 вказаного Закону право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї.
Статтею 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.
Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження.
Порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям був визначений Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».
Згідно з п. 2 Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.
Оскаржуваною ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2014 року про затвердження мирової угоди про поділ майна подружжя між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , серед іншого, вирішено питання визнання права власності на землі, визнання таким, що припинилось право колективної власності на землю та скасування Державного акта на право колективної власності на землю Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Леніна, с. Соснова Переяслав-Хмельницького району Київської області, членом якого за наданими до суду доказами була апелянт ОСОБА_1 , отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржуваної ухвалою зачипаються майнові права апелянта та ОСОБА_1 має право апеляційного оскарження вищевказаної ухвали.   
Так, з матеріалів справи вбачається, що 31 липня 2014 року представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_3 -  ОСОБА_5 підписали мирову угоду та подали до суду на затвердження. У мировій угоді сторони зазначили, що ознайомлені з наслідками укладення мирової угоди та закриття провадження у справі (а.с. 83).
Затверджуючи мирову угоду суд першої інстанції виходив того, що мирова угода на зазначених умовах не суперечить закону, не порушує будь-чиїх прав, свобод та охоронюваних законом інтересів. 
Колегія суддів не погодилась з такими висновками суду виходячи з наступного.
Згідно з ч. 7 ст. 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.
За змістом ч. 1 ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.
Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу (ч. 2 ст. 207 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.
Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі (ч. 4 ст. 207 ЦПК України).
Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що пункти 2, 3, 4 мирової угоди виходять за межі предмета спору, яким є поділ майна подружжя між сторонами, та зачіпають права та охоронювані законом інтереси інших осіб.
Так, затвердивши пункт 2 мирової угоди, яким за ОСОБА_3 визнано право власності на землі, які знаходяться на території Соснівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, суд першої інстанції не перевірив хто є власником цих земель, якими об`єктивними доказами підтверджується право власності позивача чи відповідача у справі на вказані земельні ділянки. При цьому, надані до суду витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок та кадастрові плани не є правовстановлюючими документами, на підставі яких можна було б встановити кому належать земельні ділянки, які були предметом поділу між подружжям.
Крім того, суд першої інстанції не з`ясував яких прав і обов`язків сторін стосується мирова угода, зокрема пункти 3-4, за вимогами позивача про визнання таким, що припинилось, право колективної власності на 2 349 га. земель сільськогосподарського виробництва, які передані Колективному сільськогосподарському підприємству ім. Леніна, с. Соснова Переяслав-Хмельницького району Київської області та скасування Державного акта на право колективної власності на землю серії КВ, що зареєстрований у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 19 від 18 березня 1996 року. 
Таким чином,міськрайонний суд не перевірив чи не суперечать закону умови мирової угоди та чи не порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай) із земель, що належали Колективному сільськогосподарському підприємству ім. Леніна, та дійшов суперечливого висновку про затвердження пунктів 2, 3, 4 мирової угоди.
Врахувавши вищезазначене, суд апеляційної інстанції визнав неспроможними і відхилив доводи клопотань представника ОСОБА_3 - адвоката Вак О.В., представника ОСОБА_6 - адвоката Вак В.І. про закриття апеляційного провадження з тих підстав, що оскаржувана ухвала не порушує прав апелянта ОСОБА_1 (а.с. 136-141, 188-194).    
Доводи представника  ОСОБА_6 - адвоката Вак В.І., що ОСОБА_1 отримала державні акти на земельні ділянки площею 0.3056 га та 3.2069 га, не спростовують вищевказаних висновків апеляційного суду та не можуть бути визнані перешкодою у реалізації права ОСОБА_1 , передбаченого ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року щодо нерозподілених земельних ділянок, невитребуваних часток (паїв) (а.с. 191-194).
З огляду на те, що поданою представниками сторін мировою угодою, яка визнана районним судом, вирішено питання розподілу земель для обслуговування господарських будівель із визнанням таким, що припинилось право колективної власності на 2349 га земель сільськогосподарського призначення та скасований Державний акт на право колективної власності на землю Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Леніна, с. Соснова Переяслав-Хмельницького району Київської області, як невід`ємна частина мирової угоди щодо розподілу майна між подружжям, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що на таких умовах вказана мирова угода не могла бути визнана судом з огляду на положення ст. 175 ЦПК України (в редакції Закону чинного на час постановлення оскаржуваної ухвали), оскільки така мирова угода суперечить вимогам законодавства.
Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, що є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до ст. 379 ЦПК України.
            Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому суд апеляційної інстанції їх відхилив.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргуОСОБА_1 - задовольнити частково. 
УхвалуПереяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2014 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення - 28 травня 2021 року.
 
Судді Київського апеляційного суду:                                          Б.Б. Левенець

                                                                                                          О.В. Борисова                                                                                                         
 
В.М. Ратнікова