ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 квітня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/4828/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого  судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                        Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою Офісу великих платників податків Державної податкової служби
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року (суддя Конишева О.В., м. Запоріжжя, повний текст складено 07.09.2020) у справі № 280/4828/20
за позовом ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЕЛЕКТРОМАТАЛУРГІЙНИЙ ЗАВОД «ДНІПРОСТАЛЬ» ІМ. А.М. КУЗЬМІНА»
до Офісу великих платників податків Державної податкової служби (відповідач-1), Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві (відповідач-2)
про визнання бездіяльності протиправною та стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, -

встановив:

У липні 2020 року ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЕЛЕКТРОМЕТАЛУРГІЙНИЙ ЗАВОД «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» ІМ. А.М. КУЗЬМІНА» (далі – ПрАТ «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ») звернулося до суду з позовом, у якому просило:
- визнати протиправною бездіяльність Офісу ВПП ДПС та ГУ ДКСУ у м. Києві щодо не внесення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість по декларації за листопад 2018 року до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та не перерахування цієї суми на поточний рахунок ПрАТ «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» відповідно;
- стягнути з Державного бюджету України на користь ПрАТ «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» заборгованість з відшкодування податку на додану вартість в сумі 529 324 грн.;
- стягнути з Державного бюджету України на користь ПрАТ «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» пеню на рівні 120% облікової ставки Національного банку України, що дорівнює 19 958,11 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 31.08.2020 позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ГУ ДКСУ у м. Києві щодо не перерахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість по декларації за листопад 2018 року на поточний рахунок ПрАТ «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ».
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ПрАТ «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» заборгованість з відшкодування податку на додану вартість в сумі 529 324 грн., а також пеню на рівні 120% облікової ставки Національного банку України, що дорівнює 17 007,79 грн. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Вказане рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за результатами розгляду знайшов своє підтвердження факт безпідставного не вчинення ГУ ДКСУ у м. Києві жодних дій щодо повернення позивачу суми бюджетного відшкодування, яка була включена до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, внаслідок чого підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності ГУ ДКСУ у м. Києві щодо не перерахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість по декларації за листопад 2018 року на поточний рахунок позивача, а також стягнення з Державного бюджету України на користь останнього такої суми та пені, що нарахована на суму такої бюджетної заборгованості. Щодо визнання протиправною бездіяльності Офісу ВПП ДПС, суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи підтверджено факт внесення останнім до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування інформації щодо закінчення оскарження позивачем податкового повідомлення-рішення № 0000774706 від 06.03.2019., хоча і із зазначенням невірної дати. Відповідно мають місце дії податкового органу, а позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності задоволенню не підлягають.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Офіс ВПП ДПС оскаржив його в апеляційному порядку.
У апеляційній скарзі скаржник підтвердив правомірність вимог позивача на отримання бюджетного відшкодування суми податку на додану вартість у розмірі 529 324 грн. згідно декларації за листопад 2018 року. Водночас, зазначив, що позивачем обрано невірний спосіб захисту його прав, оскільки чинним законодавством України не передбачено судовий спосіб стягнення сум бюджетного відшкодування. Повноваження щодо відшкодування сум податку на додану вартість на розрахунковий рахунок платника податків належать, на думку скаржника, виключно до компетенції податкових органів та органів державного казначейства України, які не можуть бути замінені органом судової влади. Також, скаржник вказав, що законодавством України встановлено хронологічний порядок відшкодування узгоджених сум податку на додану вартість, що є підставою для не відшкодування позивачу на цей час вказаних сум. Водночас, відповідні дії для здійснення такого відшкодування податковими органами, а також органами державного казначейства здійснені. Крім того, скаржник вказав на порушення судом першої інстанції норм матеріального права при задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені, посилаючись на те, що вказані вимоги не обґрунтовані відповідним розрахунком із зазначенням періоду, за який вона підлягає стягненню. Враховуючи зазначене, скаржник просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, у якій наголосив, що судом першої інстанції встановлено саме факт вчинення дій податковим органом, які полягають у включенні останнім інформації щодо права позивача на отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість до Реєстру заяв. Разом із цим, судом вірно встановлено бездіяльність органів державного казначейства щодо здійснення такого відшкодування на розрахунковий рахунок позивача, внаслідок чого єдиним належним засобом захисту його порушеного права є стягнення суми такого відшкодування у судовому порядку. При цьому, позивач зазначив про відсутність у спірних відносинах дискреції, оскільки як податковий орган, так і орган держаного казначейства у цьому випадку позбавлені вибору відповідної дії, оскільки мають вчинити тільки ту дію, яка прямо передбачена нормами чинного законодавства України, зокрема що стосується органу казначейства – відшкодувати суму податку на додану вартість на розрахунковий рахунок позивача. Враховуючи, що вказана дія органом державного казначейства не вчинена, а позивачем вжито всіх заходів з метою отримання бюджетного відшкодування, звернення до суду із цим позовом є належним способом захисту свого порушеного права. Щодо правомірності стягнення пені позивач зазначив, що норми п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України є імперативними нормами, необхідність виконання яких не залежить від факту отримання платником податків заборгованості. Нарахування такої пені починається з моменту спливу встановленого законодавством України строку на внесення податковим органом до Реєстру заяв інформації щодо бюджетного відшкодування та перерахування суми такого відшкодування на розрахунковий рахунок платника відповідним органом державного казначейства. Нарахування пені починається з першого дня спливу вказаного строку та закінчується днем фактичного відшкодування коштів. Водночас, звернення платника до суду до отримання такого відшкодування не позбавляє платника права на нарахування пені до отримання бюджетного відшкодування у судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, позивач вказав на правомірність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідач 2 – ГУ ДКСУ у м. Києві відзиву на апеляційну скаргу не надало, з матеріалами останньої ознайомлено.

Ухвалою суду від 26.04.2021 року замінено відповідача - Офіс великих платників податків Державної податкової служби на правонаступника  - Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Представник скаржника у судовому засіданні підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.
У судове засідання представник відповідача 1, повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду,  свого  представника не направив.
Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ПрАТ «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» було подано до Запорізького управління Офісу великих платників податків ДФС декларацію з податку на додану вартість, в якій було задекларовано до бюджетного відшкодування від`ємне значення податку на додану вартість за листопад 2018 року в сумі 15 945 157 грн., про що також було подано відповідну заяву про повернення суми бюджетного відшкодування.
В період з 04.02.2019 по 22.02.2019 на підставі п.п. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України Запорізьким управлінням Офісу ВПП ДФС проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПрАТ «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» з питань дотримання вимог податкового законодавства при відображенні в податковому обліку з ПДВ господарських операцій по взаємовідносинах з певними контрагентами за період листопад 2018, про що складено акт № 23/28-10-47-06/00186536 від 01.03.2019.
Актом перевірки № 23/28-10-47-06/00186536 від 01.03.2019 встановлено, що сума бюджетного відшкодування за листопад 2018 року у розмірі 529 324 грн. була заявлена в порушення позивачем вимог абз. «а» п.198.1, п.198.2, п. 198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, абз. «б» п.200.4 ст.200, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого ПрАТ «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» завищено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту податкової декларації з ПДВ за листопад 2018 на суму 529 324 грн., що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ по декларації за листопад 2018 на суму 529 324 грн.
На підставі вищезазначеного акту було винесено податкове повідомлення-рішення 
№ 0000774706 від 06.03.2019, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування по декларації за листопад 2018 року на загальну суму 529 324 грн., яке було оскаржено останнім у судовому порядку.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду по справі № 280/1197/19 податкове повідомлення-рішення № 0000774706 від 06.03.2019 скасоване.
Третій апеляційний адміністративний суд залишив рішення суду першої інстанції без змін, воно набрало законної сили відповідно до ст.255 КАС України.
Оскільки достовірність нарахування суми ПДВ, заявленої до бюджетного відшкодування згідно з податковою декларацією за листопад 2018 року, підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили, відповідно грошові кошти в сумі 529 324 грн. підлягають відшкодуванню з Державного бюджету на користь позивача. Зазначена сума не була відшкодована позивачу, тому останній звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

При вирішенні справи колегія суддів, враховуючи норми ч. 1. ст. 308 КАС України щодо перевірки законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, виходить з наступного.

Відносно рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправною бездіяльності ГУ ДКСУ у м. Києві щодо не перерахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість по декларації за листопад 2018 року на поточний рахунок ПрАТ «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ», колегія суддів зазначає, що відповідно до п.п. 200.7.1 п 200.7 ст. 200 Податкового кодексу України, на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.
Згідно з п.п. 200.7.2 п. 200.7 цієї статті Кодексу, заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження. Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.
Абзацом «ґ» п. 200.12 ст. 200 Податкового кодексу України передбачено, що зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зокрема, з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення.
У випадках, передбачених підпунктами "а", "г" і "ґ" цього пункту, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування контролюючим органом на наступний робочий день після виникнення такого випадку.
Узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.
Згідно п. 200.13 ст.200 Податкового кодексу України, на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів.
На підставі п. 200.15 ст. 200 Податкового кодексу України, у разі коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.
Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.
У разі неузгодження контролюючим органом суми податку, заявленої до відшкодування, або її частини зобов`язання з бюджетного відшкодування податку в частині неузгодженої суми виникає з дня закінчення процедури адміністративного або судового оскарження, за результатами якої прийнято рішення на користь платника податків.
Вказані норми ст. 200 Податкового кодексу України узгоджуються з пунктами 6, 7, 11, 12 Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 року № 26.
Відповідно до п.1.1 Порядку здійснення органами Державної казначейської служби України бюджетного відшкодування податку на додану вартість на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, затвердженого 31.03.2017 наказом Державної казначейської служби України №103 (далі – Порядок № 103),  цей Порядок регламентує організацію роботи Державної казначейської служби України (далі - Казначейство) та головних управлінь Державної казначейської служби України (далі - головні управління Казначейства) у процесі здійснення бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі - ПДВ) на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування (далі - Реєстр).
Пунктом 3.2 Порядку № 103 передбачено, що управління/відділ бюджетних надходжень та казначейських операцій здійснює моніторинг надходження від Казначейства інформації з Реєстру та коштів для здійснення бюджетного відшкодування ПДВ та у день отримання від Казначейства інформації з Реєстру, забезпечує її виконання у повному обсязі.
Згідно п. 3.3 Порядку № 103, у разі невиконання інформації з Реєстру в день її отримання, керівник відповідного головного управління Казначейства у письмовій формі надає обґрунтоване пояснення на адресу Казначейства з обов`язковим зазначенням обставин, які зумовили невиконання інформації з Реєстру.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується факт помилкового внесення податковим органом до Реєстру заяв інформації про закінчення оскарження податкового повідомлення - рішення 31.10.2019 про повернення суми бюджетного відшкодування у розмірі 529324,00 грн., яке насправді набуло чинності з 10.03.2020 (а.с. 61, 43).
Враховуючи викладені вище норми чинного законодавства України, орган казначейства мав протягом п`яти операційних днів з дня надходження до нього вказаної інформації перерахувати на розрахунковий рахунок позивача суму бюджетного відшкодування у розмірі 529324,00 грн.
Проте, вказані дії відповідачем 2 вчинені не були, що сторонами по справі не заперечується, пояснення щодо поважності причин такої бездіяльності до суду не надано.
З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача 2.
При цьому, враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 12.12.2019 по справі № 826/7380/15, колегія суддів відхиляє посилання скаржника на обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права, оскільки Порядок № 26 не передбачає судового стягнення бюджетного відшкодування податку на додану вартість.
Зокрема, враховуючи, що такий спосіб захисту як зобов`язання контролюючого органу внести заяву товариства до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не призведуть до ефективного відновлення права платника податків, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, є стягнення з Державного бюджету України через ГУ ДКС України у м. Києві на користь товариства заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ та пені, нарахованої на суму такої заборгованості.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності стягнення на користь позивача пені.
Так, п.200.23 ст.200 Податкового кодексу України передбачено, що суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.
Зі змісту наведених норм можна дійти висновку, що держава в особі відповідних державних органів, виконуючи певний комплекс дій, зобов`язана повернути платнику суму бюджетного відшкодування з ПДВ протягом законодавчо встановленого строку після дня набуття відповідною сумою статусу узгодженої. Якщо ж протягом згаданого строку необхідних дій для відшкодування податку здійснено не було, невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість, на яку в силу положень п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України нараховується пеня.
Передумовою початку нарахування пені є невиконання контролюючим органом обов`язку з виплати заборгованості з відшкодування податку на додану вартість протягом строку, визначеного статтею 200 Податкового кодексу України.
Нарахування пені пов`язується саме із недотриманням суб`єктами владних повноважень положень ст. 200 Податкового кодексу України, яка визначає, зокрема, комплекс дій, необхідних для своєчасного повернення сум бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.
Наведений юридичний факт, у свою чергу, зумовлює виникнення фінансових правовідносин між боржником в особі держави та кредитором - платником податків, права якого порушені саме внаслідок несплати йому відповідної суми. Отже, після спливу останнього дня, встановленого законодавством для зарахування на рахунок позивача узгодженої суми відшкодування ПДВ, останній мав дізнатися про порушення свої прав та виникнення підстав для вжиття заходів по їх захисту із обранням відповідного способу.
Підпунктом 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Податкового кодексу України передбачено право платника податків оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).
Таким чином, законодавцем надано платнику податків можливість захистити своє право шляхом оскарження не тільки рішення контролюючого органу, а й шляхом оскарження дії чи бездіяльності контролюючого органу (ст. 5 КАС України).
Статтею 102 Податкового кодексу України передбачено строк давності у 1095 днів, зокрема на право контролюючого органу щодо проведення перевірки та самостійного визначення суми грошових зобов`язань (пункт 102.1); стягнення податкового боргу (пункт 102.4); право платника податків на подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування (пункт 102.5).
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 26 листопада 2020 року (справа № 500/2486/19) вказав, що аналіз статті 102 Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що після закінчення визначеного у ній строку давності питання вирішення спору, зокрема, щодо правомірності податкового повідомлення рішення взагалі не може бути поставлене перед контролюючим органом вищого рівня або судом. Зазначений у пункті 102.1 статті 102 ПК України строк є саме строком давності, який має матеріально-правову природу.
Вирішуючи питання щодо обчислення строку звернення до адміністративного суду, слід врахувати й те, що в силу положень пункту 102.4 статті 102 ПК України контролюючим органам надано право стягнення податкового боргу протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення такого податкового боргу.
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що оскільки контролюючі органи наділені правом стягнення з платників податків податкового боргу та пені на нього протягом 1095 днів то, для цілей забезпечення принципів справедливості, рівності і балансу у відносинах між платниками і державою, аналогічне право на стягнення заборгованості з бюджету та пені протягом 1095 днів повинно бути забезпечено і для платників податків.
Палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла аналогічного правового висновку та у постанові від 14 березня 2019 року (справа №822/553/17) вказала, що позовна вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість з Державного бюджету України може бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 ПК України для подання заяви про відшкодування надміру сплачених грошових зобов`язань, тобто протягом 1095 днів.
Відтак, і вимоги щодо стягнення заборгованості з бюджету, і вимоги щодо стягнення пені, нарахованої на весь час невиконання суб`єктом владних повноважень встановленого законом обов`язку можуть бути пред`явлені у межах 1095-денного строку, після спливу якого правовідносини стають стабільними.
Вказаний строк звернення до суд позивачем дотримано.
При цьому, колегія суддів зазначає, що законодавство України не ставить право платника на нарахування пені у залежність від факту бюджетного відшкодування. Відповідно, колегія суддів не приймає до уваги твердження скаржника, що датою закінчення строку нарахування пені є дата бюджетного відшкодування, а не дата звернення із позовною заявою до суду, оскільки останнє не має жодного правового обґрунтування.

Також, матеріалами справи спростовано твердження скаржника щодо відсутності розрахунку позовних вимог про стягнення пені із зазначенням періоду, за який остання підлягає стягненню, оскільки позовна заява містить додаток 1 «Розрахунок пені», який містить усі подробиці розрахунку.
Колегія суддів зазначає, що вказаний розрахунок знайшов оцінку суду першої інстанції, яка скаржником у апеляційній скарзі не заперечується.
Отже, твердження суду першої інстанції про правомірність нарахування пені у період з 10.04.2020 по дату звернення до суду – 16.07.2020 доводами апеляційної скарги не спростовано.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби (правонаступник – Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків)  – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року у справі № 280/4828/20 – залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови складений 28.04.2021 р.
   
Головуючий   суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко