Постанова  
Іменем України
(додаткова)
16 червня 2021 року 
м. Київ
справа № 662/1915/18
провадження № 61-21093св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Жданової В. С., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
позивач - Приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма «Сиваш»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи заяву  ОСОБА_1  про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Сиваш» до ОСОБА_1  про визнання права власності на майно, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 17 травня 2019 року у складі судді                      Ковальчук Т. М. та постанову Херсонського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року у складі судді: Пузанової Л. В., Склярської І. В.,  Чорної Т. Г.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
Історія справи
 
У серпні 2018 року Приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма «Сиваш» (далі - ПСП «Агрофірма «Сиваш» ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно та просило суд визнати за ним право власності на комплектуючі деталі дощувальної машини «Фрегат», а саме: мачти у кількості десяти штук, рами візків у кількості десяти штук, поперечки у кількості 14 штук, труби у кількості 52 штуки, болти у кількості 8 штук загальною вартістю 304 766,40 грн.
Рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 17 травня 2019 року з врахуванням ухвали від 31 травня 2019 року про виправлення арифметичної помилки та додаткового рішення від 31 травня 2019 року позов задоволено частково.
Визнано за ПСП «Агрофірма «Сиваш» право власності на комплектуючі деталі дощувальної машини «Фрегат», а саме: мачти у кількості дев`ять штук, рами теліжок у кількості десяти штук, поперечки у кількості чотирнадцяти штук, труби на вісім болтів у кількості 52 штук, вилучених в ході обшуку 04 лютого 2015 року на території сільськогосподарського майнового комплексу «Хутір», що розташований за адресою: Херсонська область, смт Новотроїцьке,                     вул. Хуторна, 1.
В іншій частині позову відмовлено. 
Додатковим рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 31 травня 2019 року стягнуто з ПСП «Агрофірма «Сиваш» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13  грн; судові витрати понесені при сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 176,20 грн.
Постановою Херсонського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року  апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 17 травня 2019 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 березня 2021 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 задоволено.
 
Рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 17 травня 2019 року, додаткове рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 31 травня 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 рокускасовано.
 
Ухвалено у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ПСП «Агрофірма «Сиваш»  до  ОСОБА_1 про визнання права власності відмовлено. 
 
Короткий зміст вимог заяви та її обґрунтування
У квітні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі.
В обґрунтування заяви зазначено про те, що при ухваленні постанови від 31 березня 2021 року Верховним Судом не було вирішено питання про судові витрати, які поніс ОСОБА_1 , сплативши судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 6 848,43 грн. Також заявник просить суд вирішити питання про відшкодування йому витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. 
Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
 
Згідно з положеннями частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові  судові витрати покладаються на позивача.
 
За змістом частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
При прийнятті 31 березня 2021 року постанови Верховним Судом розподіл судових витрат не був вирішений. 
 
Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України визначено, що одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно підпункту 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на момент звернення до суду з апеляційною скаргою, ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду складала 150 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.    
Судом касаційної інстанції встановлено, що сума судового збору, яка у відповідності до Закону України «Про судовий збір» підлягала сплаті при поданні апеляційної скарги, складала 6 848,43 грн.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 згідно з квитанцією від 06 вересня 2019 року № 48 сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 17 травня 2019 року  у сумі 6 848,43 грн (том 1, а. с. 295). 
 
Від сплати судового збору за подання касаційної скарги ОСОБА_1 був звільнений відповідно до ухвали Верховного Суду від 27 листопада 2019 року.
 
За таких обставин, заява  ОСОБА_1 в частині стягнення з ПСП «Агрофірма «Сиваш» на його користь на відшкодування сплати судового збору за подання апеляційної скарги 6 848,43 грн підлягає задоволенню.
 
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.
 
Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
 
Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
 
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
 
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. 
 
Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
 
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
 
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
 
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
 
Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
 
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
 
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
 
Встановлено, що представникомОСОБА_1  у справі № 662/1915/18 був адвокат Зайцев М. П., який діяв на підставі угоди про надання правової допомоги від 28 серпня 2018 року.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до матеріалів справи додано квитанції до прибуткового касового ордеру від 29 жовтня 2018 року № 53 на суму 5 000,00 грн та від 06 березня 2019 року № 27 на суму 5 000,00 грн.
Докази розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу були подані стороною відповідача до суду у строки, визначені частиною восьмою статті 141 ЦПК України.
Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, від ПСП «Агрофірма «Сиваш» не надходило. 
Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
 
За таких обставин витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню у розмірі 10 000,00 грн.
Оскільки при вирішенні справи Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року не вирішив питання про компенсацію судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з поданням апеляційної скарги та понесеними останнім витратами на правову допомогу під час розгляду справи, тому наявні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 та ухвалення додаткової постанови про розподіл судового збору. 
Отже, понесені ОСОБА_1 і документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 6 848,43 грн та понесеними відповідачем витратами на професійну правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн, необхідно покласти на позивача ПСП «Агрофірма «Сиваш».
Керуючись статтями 137, 141, 270, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Заяву  ОСОБА_1  про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Сиваш» до ОСОБА_1  про визнання права власності на майнозадовольнити.
Ухвалити у справі додаткове судове рішення.
Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Сиваш» на користь  ОСОБА_1  на відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, 6 848 (шість тисяч вісімсот сорок вісім) грн 43 коп, на відшкодування понесених витрат на професійну правову допомогу - 10 000,00 (десять тисяч) грн.
Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                                               С. Ю. Бурлаков 
 
В. С. Жданова
 
А. Ю. Зайцев 
 
Є. В. Коротенко