Номер провадження: 22-ц/813/2815/21 
Номер справи місцевого суду: 510/1889/18
Головуючий у першій інстанції Гончарова-Парфьонова О. О.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря – Дерезюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Ренійського районного суду Одеської області від 23 листопада 2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа – Служба у справах дітей Ренійської районної державної адміністрації Одеської області, про позбавлення батьківських прав, -
ВСТАНОВИВ:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернулася до Ренійського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 , третя особа – Служба у справах дітей Ренійської районної державної адміністрації Одеської області про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що сторони уклали шлюб 01 червня 2002 року. Від шлюбних відносин у сторін, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . В подальшому шлюб між сторонами було розірвано. Після народження сина, позивач припинила працювати, вийшла у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Сторони після розірвання шлюбу почали проживати окремо один від одного, син ОСОБА_3 знаходився на утриманні матері та проживав разом з нею. Відповідач належних коштів на утримання сина ОСОБА_3 не надавав, тому позивач звернулась до Ренійського районного суду з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на її утримання та утримання малолітнього сина. Наслідками розгляду цивільної справи, стали судові рішення про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача. Верховний суд України своєю постановою від 10 травня 2018 року, справа № 2-1161/2011, касаційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Рішення Ренійського районного суду Одеської області від 27 червня 2017 року в нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Одеської області від 21 вересня 2017 року залишив без змін.
Позивач зазначила, що за весь цей час, відповідач не приймав участі у вихованні сина ОСОБА_3 , не цікавився його життям та здоров`ям, не турбувався про його фізичний та духовний розвиток. Крім того відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_3 яка утворилась на протязі більше ніж 12 років та негативно впливає на розвиток дитини, здобуття нею освіти, що свідчить про умисне ухилення від участі у вихованні дитини.
Позивач не має достатніх коштів для задоволення потреб сина необхідних для його навчання, а ситуація яка склалась з заборгованості по сплаті аліментів на теперішній час унеможливлює здійснити бажання сина для вступу до бажаного вищого навчального закладу для отримання освіти, що також свідчить про умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків.
На підставі наведеного позивач, діюча в інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_3 звернулась з позовом про позбавлення батьківських прав до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 23 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа – Служба у справах дітей Ренійської районної державної адміністрації Одеської області про позбавлення батьківських прав було задоволено частково, постановлено:
позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
у решті позовних вимог – відмовити;
стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Не погоджуючись із вказаним рішенням, 26 грудня 2020 року ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу на рішення Ренійського районного суду Одеської області від 23 листопада 2020 року, відповідно до якої просив рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі. 
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції під час розгляду справи неповно з`ясував всі фактичні обставини справи, та, не дослідив і не дав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.
Вказує, що чинним законодавством не передбачено позбавлення батьківських прав через наявність заборгованості зі сплати аліментів.
Судом першої інстанції не прийняті до уваги обставини, що підтверджують належне ставлення ОСОБА_1 до свого сина ОСОБА_4 , такі як: своєчасність виплати аліментних сум та виплата заборгованості по аліментам; придбання одягу для школи, а також необхідних для розвитку дитини речей; неодноразове перебування сина у батька на літніх канікулах; неможливість працевлаштування відповідача в Україні в силу віку, що ускладнило своєчасне погашення заборгованості по аліментам, котрі він, працюючи за кордоном сплачує регулярно.
Апелянт наголошує, що зі своїм сином, ОСОБА_4 , ОСОБА_1 увесь час підтримував нормальні стосунки, однак, з ініціативи його матері - позивача по справі, на протязі приблизно трьох років ОСОБА_4 відмовився від спілкування з батьком.
Зазначає, що відділом служби у справах дітей Ренійської районної адміністрації прийнято справедливе рішення про недоцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав.
Докази надання дитині матеріальної допомоги підтверджуються рішенням суду від 27.06.2017 року по справі №2-1161/11, на що не звернув уваги суд першої інстанції. 
Відзиву на апеляційну скаргу матеріали справи не містять.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.02.2021 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Ренійського районного суду Одеської області від 23 листопада 2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа – Служба у справах дітей Ренійської районної державної адміністрації Одеської області, про позбавлення батьківських прав було відкрито.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.02.2021 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представники відповідача - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали, просили суд її задовольнити.
Від відповідача на електронну адресу Одеського апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке вмотивовано тим, що відповідач знаходиться за кордоном та бажає приймати участь у розгляді справи особисто.
Колегія суддів порадившись на місці та не видаляючись до нарадчої кімнати ухвалила відмовити у задоволенні вказаного клопотання з огляду на тривалість розгляду справи, заперечення позивача та наявність представника апелянта у судовому засіданні.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Позивач та відповідач перебували у шлюбних відносинах (свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 ). За час шлюбних відносин в них, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 25 квітня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ренійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 83, згідно із яким у відомостях про батьків зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В подальшому шлюб між сторонами було розірвано.
Після припинення шлюбних стосунків та розірвання шлюбу ОСОБА_3 залишився проживати разом із матір`ю та на теперішній час проживає разом з нею.
Відповідно до довідки директора НВК № 216 від 11 вересня 2017 року, ОСОБА_1 не приймає участі у вихованні сина, не відвідує батьківські збори, не спілкується з вчителями, не цікавиться життям дитини.
З наявною в матеріалах справи характеристики випускника 9-б класу Ренійського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітньої школи І ступені-гімназії» Ренійської районної ради Одеської області вбачається, що мати дитини ОСОБА_3 , приділяє належну увагу вихованню сина, бере активну участь в житті сина та гімназії. Батько життям дитини не цікавиться. Впродовж останніх п`яти років жодного разу ані школу, ані батьківські збори не відвідував.
Згідно пояснень наданих в судовому засіданні в суді першої інстанції свідком ОСОБА_7 вбачається, що її квартира розташована поряд з квартирою позивача. Суміжна стіна квартир тонка, тому вона іноді чує що відбувається у іншій квартирі. Відповідача не бачила дуже багато часу, в останній раз це було ще коли ОСОБА_4 був маленький, десь до досягнення ним п`яти років. З того часу відповідача більше не бачила, у гості до ОСОБА_2 та сина ОСОБА_3 він не навідувався.
Згідно висновку Ренійської районної державної адміністрації від 19 лютого 2019 року за № 01-24/04/423, вважається недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 по відношенню до його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
З наданого висновку вбачається, що розглянувши документи, надані службою у справах дітей Ренійської районної державної адміністрації, органом опіки та піклування встановлено що неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 . Під час бесіди з ОСОБА_3 виявлено, що він має образу на батька у зв`язку з відсутністю систематичного спілкування останнім часом.
ОСОБА_1 надані пояснення, відповідно до яких, він в добровільному порядку надає матеріальну допомогу сину ОСОБА_3 , приділяє посильну увагу дитині, але останнім часом приділяв сину мало уваги у зв`язку з виїздом за кордон на заробітки.

Мотивувальна частина
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що ОСОБА_1 не виконує свої батьківські обов`язки відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , не допомагає матеріально, має заборгованість зі сплати аліментів, і, зважаючи на думку ОСОБА_4 , який висловив бажання щодо задоволення позову, позов є обґрунтованим.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду з таких підстав.
Позов щодо позбавлення відповідача батьківських прав стосовно сина ОСОБА_3 , 2003 року народження заявлений з підстав п.2 ч.1 ст. 164 СК України.
Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу (ст. 164 ч.1 п.2, ч.4 СК України).
Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання щодо застосування таких заходів слід вирішувати після з`ясування обставин ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Європейський суд з прав людини у справі "Савіни проти України" (рішення від 18.12.2008 року), зокрема зазначав про наступне, «п. 47… право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див. рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. The United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. рішення у справі МакМайкла, п. 87).
Пункт 49 рішення у справі "Савіни проти України" також зазначає, що «…. хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції" (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII).
Вирішуючи питання про позбавлення відповідача батьківських прав, суд апеляційної інстанції виходить із конкретних обставин справи, насамперед, з того, чи ґрунтуються доводи позивачки щодо позбавлення відповідача батьківських прав стосовно сина на достатній доказовій базі.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. ст. 76 ч.1, 77 ч.2, 79 ч.1, 80 ч.1, 81 ч.ч.1,5,6 ЦПК України).
Наявні в матеріалах справи письмові докази (пояснення свідків; довідка зі школи, пояснення дитини в суді про бажання позбавити відповідача батьківських прав; довідки ВДВС щодо наявності заборгованості по сплаті аліментів), на внутрішнє переконання суду апеляційної інстанції, у розумінні ст. 80 ч.1 ЦПК України, не є достатніми доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, а саме, що відповідач, через винну поведінку, свідомо нехтував виконанням своїх батьківських обов`язків стосовно сина.
Згідно висновку Ренійської районної державної адміністрації від 19 лютого 2019 року за № 01-24/04/423, вважається недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 по відношенню до його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ст. 19 ч.ч.5,6 СК України).
Колегія суддів звертає увагу на те, що думка дитини, насамперед, враховується при визначенні місця проживання дитини (ст. 160 СК України).
Вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, що є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, питання щодо застосування таких заходів слід вирішувати після з`ясування обставин ставлення батька до дитини.
З матеріалів справи об`єктивно вбачається, що з 01 червня 2002 року по 11 жовтня 2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 , який після припинення шлюбних стосунків та розірвання шлюбу проживає разом з матір`ю.
У вересні 2005 року між сторонами виник спір щодо стягнення аліментів.
З розрахунку заборгованості по аліментам, складеному державним виконавцем Ренійського РВДВС ГТУЮ Кошовєй І.Ф. від 09.08.2018 року ромір заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 складає 200844,79 гривень, боржником сплачено суму в розмірі 26226,15 гривень. (а.с.30)
З постанови про закриття кримінального провадження Слідчого Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеські області Т.В. Черкашиної від 29.08.2018 року вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 добровільно сплачено на протязі 2017 року суму у розмірі 46 162 гривні 70 копійок. (а.с. 60) 
В матеріалах справи наявні квитанції про сплату ОСОБА_1 аліментів за 2018 рік (а.с. 75-80), за 2019 - 2020 рік (а.с. 186 - 189; 219-220).
Протягом всього часу, дитина продовжувала проживати і виховуватись матір`ю.
Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (ст. 150 ч.1 СК України).
Зважаючи на те, що позивачка не надала достатніх доказів які б у своїй сукупності дали змогу суду дійти висновку про наявність обставин справи, що входять до предмета доказування, а саме, що відповідач свідомо ухилявся від виконання обов`язків з виховання сина, беручи до уваги ставлення відповідача до сина і його бажання мати зв`язок із сином, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин і таких виняткових обставин судом не встановлено, колегія суддів відмовляє у позові за недоведеністю позовних вимог.
Доводи відповідача у скарзі стосовно відсутності підстав для позбавлення його батьківських прав, він бажає підтримувати стосунки із сином і спілкуватись з ним, прийняті до уваги судом апеляційної інстанції і є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нового судового рішення.
Доводи позивачки що апелянт мав можливість бачити дитину, однак жодної спроби для цього не зробив і що відповідач має заборгованість по аліментам - до уваги не приймаються.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Питання щодо застосування таких заходів слід вирішувати на підставі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, з врахуванням ставлення батька до дитини.
Матеріали справи не містять достатніх доказів які б у сукупності надали змогу дійти висновку про наявність обставин справи, що входять до предмета доказування, тобто що відповідач свідомо ухилявся від виконання обов`язків з виховання сина.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.
Судом не встановлено таких виняткових обставин.
Позивачка не довела своїх позовних вимог, тому відсутні підстави для ствердження про порушення, невизнання прав чи інтересів, за захистом яких вона звернулась.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. (ст. 376 ч.1 п.п.3,4, ч.2 ЦПК України).
Разом з тим, вимога апеляційної скарги ОСОБА_1 , щодо закриття провадження у справі не підлягає задоволенню з огляду на приписи статті 377 ЦПК України.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Зміною ставлення до виховання дитини є піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, надання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, сприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, виявлення інтересу до її внутрішнього світу, створення умов для отримання нею освіти.
Приймаючи до уваги, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд порушив норми матеріального права через неправильне тлумачення закону, що підлягав застосуванню до правовідносин, які виникли між сторонами – ст. 164 ч.1 п.2 СК України, суд порушим норми процесуального права (ст. ст. 76-81 ЦПК України), що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у позові з підстав, викладених у мотивувальні частині постанови.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Ренійського районного суду Одеської області від 23 листопада 2020 року в частині позбавлення батьківських прав - скасувати.
У задоволені позову ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа – Служба у справах дітей Ренійської районної державної адміністрації Одеської області, про позбавлення батьківських прав- відмовити. 
Попередити ОСОБА_1 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню дитини, поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 17 червня 2021 року.
Головуючий:                                                                                О. В. Князюк

Судді:                                                                  С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін