П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/9517/20	
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.
Дата і місце ухвалення: 07.12.2020р., м. Одеса
          
  П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
        Головуючого - судді :   Бойка А.В.,
                                         суддів:   Федусика А.Г.,
                                                           Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Овідіопольської районної державної адміністрації, третя особа фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила: 
- визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Овідіопольської районної державної адміністрації щодо невиплати ОСОБА_2 компенсацію послуги "муніципальна няня" на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати відповідача виплатити позивачу компенсацію послуги "муніципальна няня" на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з січня 2020 року по вересень 2020 року включно.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 р. позов ОСОБА_2 задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в частині відмови ФОП ОСОБА_1  відшкодувати витрати на правову допомогу, третя особа подала апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не повне з`ясування обставин, що мають значення, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до прийняття незаконного і необґрунтованого судового рішення. 
Апелянт зазначив, що суд першої інстанції вирішуючи питання стягнення з відповідача судових витрат, надав невірну правову оцінку наявним у справі доказам. Вважає, що положення чинного законодавства не містять вказівок щодо обов`язкового зазначення часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги (здійснення відповідних дій), як підставу встановлення факту надання такої правничої допомоги та підставу для відмови у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Зазначив, що час витрачений адвокатом час на надання відповідних послуг (виконання відповідних робіт), слугує підставою для встановлення співмірності розміру витрат на оплату адвоката, та є підставою для зменшення розміру витрат на правничу допомогу виключно за клопотання сторони, що відповідає принципу змагальності сторін. Наполягає, що витрати понесені нею при розгляді даної апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
З огляду на зазначене, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції у відповідній частині та прийняти нову постанову, якою стягнути з відповідача на користь ФОП ОСОБА_1 витрати понесені нею на професійну правничу допомогу.
Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 09.11.2020 року на адресу суду першої інстанції надійшли письмові пояснення ФОП ОСОБА_1 , в яких заявлено клопотання про стягнення з Управління соціального захисту населення Овідіопольської районної державної адміністрації витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1600 грн.
Вирішуючи вказане клопотання, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки з наявних у справі документів неможливо встановити витрачений адвокатом час при наданні ФОП ОСОБА_1 правової допомоги, підстави для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу,  відсутні.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Згідно із ч.ч. 1-5 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).
Частиною 7 цієї статті передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 11 статті 139 КАС України визначено, що судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь зі сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того, заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.
В свою чергу, згідно з ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"  (далі - Закон N 5076-VI ) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
За положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Звертаючись із вимогою про стягнення з відповідача у справі витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1600 грн., представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції наступні документи: 
договір про надання правової допомоги, укладений 17.07.2020 року між ФОП ОСОБА_1 та адвокатським бюро "Лукинюка";
укладену 06.11.2020 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та  адвокатським бюро "Лукинюка" додаткову угоду  до договору про надання правничої допомоги від 17.07.2020 року;
рахунок  № 3 від 06.11.2020 року на суму 1600 грн.;
квитанцію про оплату на суму 1600 грн.;
детальний опис робіт АБ "Лукинюка" в особі адвоката Лукинюка В.В. по справі № 420/9517/20.
Як вбачається з наданих документів, предметом договору про надання правової допомоги укладеного 17.07.2020 року між ФОП ОСОБА_1 та адвокатським бюро "Лукинюка", є, зокрема, надання правової допомоги у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням прав ФОП.
Згідно додаткової угоди № 9 до Договору про надання правової допомоги від 17.07.2020 року вартість послуг адвокатського бюро за надання правничої допомоги у справі 420/9517/20, яка розглядається в Одеському окружному адміністративному суді, складає 1600 грн.
У детальному описі робіт від 06.11.2020 р. зазначено, що адвокатським бюро "Лукинюка" в особі керівника - адвоката Лукинюка В.В. на виконання договору, укладеному з ФОП ОСОБА_1 , було проведено ряд робіт, а саме:
-          аналіз матеріалів адміністративної справи, наданих ФОП ОСОБА_1 ;
-          розроблення правової позиції; 
-          аналіз діючого законодавства та судової практики, в тому числі практики ЄСПЛ;
-          консультації та роз`яснення клієнту питань права та законодавства України;
-          складення, написання та надання пояснень по справі.
У підтвердження оплати наданих послуг надано квитанцію №153410056 від 06.11.2020 року відповідно до якого ФОП ОСОБА_1 перераховано на рахунок АБ "Лукинюка" кошти в розмірі 1600 грн.
Відмовляючи у задоволенні вимог ФОП ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що  з  наданого  до  суду, зокрема,  представником  третьої  особи детального опису робіт від  06.11.2020р.  неможливо  встановити витрачений  час  на вчинення відповідних дій  адвокатом.
Колегія суддів звертає увагу на наступне:
Згідно з частиною дев`ятою статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі N 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі N 300/941/19 та від 31 березня 2020 року у справі N726/549/19 зазначено, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.
В свою чергу, надані представником третьої особи документи підтверджують факт понесення третьою особою витрат на професійну правову (правничу) допомогу, пов`язаних з розглядом справи, у розмірі 1600 гривень. При цьому, заявником також були дотримані вимоги ст. 134 КАС України в частині подання  детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Колегія суддів також враховує при розгляді справи висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, згідно з яким частина четверта статті 134 КАС України запроваджена "для визначення розміру витрат", в той час як в межах справи, яка розглядалась Верховним Судом розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, що на думку Суду, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. 
Аналогічно і у даній справі, у п.2 додаткової угоди від 06.11.2020 року до договору про надання правничої допомоги від 17.07.2020 року сторонами було визначено, що вартість послуг адвокатського бюро за надання правничої допомоги у справі № 420/9517/20, яка розглядається в Одеському окружному адміністративному суді складає 1600 грн.
За змістом частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як підтверджується матеріалами справи на виконання вимог наведеної норми Відповідачем до суду першої інстанції не надсилались будь-які процесуальні документи, в яких би було зазначено  доводи щодо неспівмірності витрат.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).
Враховуючи все вищезазначене, а також практику ЄСПЛ, колегія суддів вважає, що витрати ФОП ОСОБА_1 на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному обсязі.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
В даному випадку рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні на користь ФОП ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, оскільки судом першої інстанції не надано належної правової оцінки обставинам справи, доводам сторін по справі, неправильно застосовано норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
З огляду на зазначене колегія суддів приходить до висновку, що постановлене Одеським окружним адміністративним судом рішення від 07.12.2020 року підлягає скасуванню в цій частині на підставі ст. 317 КАС України, з ухваленням нового рішення в цій частині про стягнення з Управління соціального захисту населення Овідіопольської районної державної адміністрації на користь  третьої особи фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1600 грн.
В свою чергу, 30.12.2020 року ФОП ОСОБА_1 було подано до суду апеляційної інстанції заяву про долучення до матеріалів справи квитанції про сплату судового збору №0.0.1961040456.1 від  29.12.2020 року на суму 1261,20 грн. за подачу апеляційної скарги на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 року.
У поданій заяві апелянт, в тому числі, просила стягнути з Управління соціального захисту населення Овідіопольської районної державної адміністрації на її користь  сплачений судовий збір в розмірі 1261,20 грн.
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне:
У постанові від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18 Верховний Суд зазначив, що при апеляційному та касаційному оскарженні додаткових судових рішень, ухвалених відповідно до пунктів 2- 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, а саме: при ухваленні рішень, в яких суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення, або судом не вирішено питання про судові витрати, судовий збір не сплачується, оскільки розмір судового збору при поданні позову не залежить від того, який спосіб виконання судового рішення, у разі задоволення позовної вимоги по суті спору, просить обрати позивач, або від вимоги щодо розміру та порядку розподілу судових витрат. Вказані питання не є самостійними позовними вимогами в розумінні КАС України і не входять до ціни позову, тому не підлягають оплаті окремо при зверненні до суду із позовом або відповідною заявою, передбаченою процесуальним законодавством, тобто не є об`єктом справляння судового збору.
Верховний Суд дійшов висновку, що вимоги про розподіл судових витрат не належать до позовних і не впливають на розмір ставки судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а також з огляду на те, що розмір судового збору за подання скарги на рішення суду залежить від суми судового збору, що підлягав сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги (крім оскарження ухвали суду з процесуальних питань), підстави вимагати сплати судового збору за подання апеляційної або касаційної скарги на додаткове рішення (додаткову постанову) суду щодо розподілу судових витрат немає.
З огляду на вказані висновки Верховного Суду, судовий збір при зверненні ФОП ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, сплаті не підлягав, а тому підстав для стягнення з відповідача  сплаченого третьою особою судового збору за подачу апеляційної скарги не має.
В свою чергу, процедуру повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, в тому числі, зборів, визначає Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, та перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій, визначених за даними системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій, затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787.
Згідно з пунктом 5 вказаного Порядку, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.
Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної податкової служби України (далі - органи ДПС)) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.
Підстави для повернення сплаченої суми судового збору, визначені статтею 7 Закону України "Про судовий збір" у даному випадку відсутні. Сплачений третьою особою судовий збір згідно з квитанцією АТ "ПриватБанк" № 0.0.1961040456.1 від  29.12.2020 року на суму 1261,20 грн. є помилково зарахованим.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що сплачені апелянтом кошти можуть бути повернуті йому саме в Порядку затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013р. № 787.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 327, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року скасувати в частині вирішення питання про розподіл судових витрат у вигляді стягнення професійної правничої допомоги на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Прийняти в цій частині нову постанову, якою стягнути з Управління соціального захисту населення Овідіопольської районної державної адміністрації (код ЄДРПОУ 03194950, 67801, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, вул. Т. Шевченка, 169) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 судові витрати у вигляді професійної правничої допомоги у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач:                                                                        А.В. Бойко

Суддя:                                                                                         А.Г.  Федусик

Суддя:                                                                                         О.А. Шевчук