ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року	Львів	Справа № 807/886/17 пров. № А/857/5571/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді                                   Курильця А.Р.,
суддів                                                       Заверухи О.Б., Мікули О.І., 
з участю секретаря                                   Михальської М.Р.,
представника позивача                            Попюка М.І.,
представника відповідача                        Благої О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області на рішення  Закарпатського окружного адміністративного суду  від 18 січня 2021 року у справі  за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

суддя в 1-й інстанції Іванчулинець О.В.,
час ухвалення рішення – 18.01.2021 року,    
місце ухвалення рішення – м.Ужгород,
дата складання повного тексту рішення – 28.01.2021 року,

                                                   в с т а н о в и в :

ФОП ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Закарпатській області від 07.07.2017 року № 0018551311.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що фізична особа – підприємець за відсутності ведення бухгалтерського обліку, іншого обліку в частині підтвердження використання майна у підприємницькій діяльності, а також не будучи фактично суб`єктом права власності на таке майно, не може на підставі лише податкової накладної включати до складу податкового кредиту суму ПДВ по придбаних транспортних засобах.
Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, просить рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.
Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, просить рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – скасувати, з наступних підстав.
Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що  законодавець не ставить право платника на формування податкового кредиту в залежність від дотримання порядку ведення обліку основних засобів. Право на віднесення сум податків до податкового кредиту, у тому числі у зв`язку з придбанням основних фондів, ставиться в залежність від двох обставин: використання придбаних основних фондів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, та наявність податкової накладної. Інших вимог розділ V “Податок на додану вартість” Податкового кодексу України до платників податку або способів ведення ними бухгалтерського обліку не висуває.
Проте колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх помилковими, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 23 червня 2017 року службовими особами Головного управління ДФС у Закарпатській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 , від`ємного значення різниці між сумою податкового кредиту, бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за квітень 2017 року. За результатами вказаної перевірки 23 червня 2017 року складено акт за № 598/2798613148.
Як вбачається з акта перевірки, перевірка відображених показників за квітень 2017 року у поданих Деклараціях з податку на додану вартість (Розділ II “Податковий кредит”) проводилась на підставі таких документів: реєстри виданих та отриманих податкових      накладних, платіжні документи, які засвідчують факт оплати за отримані послуги, товари та інші документи. Проведеною перевіркою встановлено порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог статті 198 пункту 198.3, та статті 200 пункту 200.4 Податкового кодексу України в частині      завищення суми      від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за квітень 2017 року в сумі 373116 гривень., та підтверджено суму бюджетного     відшкодування по декларації за квітень 2017 року у сумі 64882 гривень.
Так в ході перевірки встановлено, що фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 , придбано у Happycar Transportlogistic Gmbh (Австрія)     вантажний автомобіль марки IVECO, модель EURO Cargo ML75E18,     згідно:  ВМД № 305090004/2017/002382 від 20.02.2017 року, опис товару – номер шасі НОМЕР_2 , 2012 року вироблення, тип двигуна – дизель, номер двигуна - S103-00967335, тип двигуна - НОМЕР_3 , згідно  вантажно-митної декларації від 20.02.2017 року № 1848, вартість 353059 гривень, сплачене ПДВ складає     58843 гривень.
Також перевіркою встановлено, що фізичною особою – підприємцем ОСОБА_1      придбано згідно договору купівлі-продажу № 151 від 21.04.2007 року, укладеного між ТзОВ “Карат Мотор”     та ФОП ОСОБА_1 легковий автомобіль марки TOYOTA, модель Land Cruiser Prado номер шасі – НОМЕР_4 , рік випуску 2017. Рахунок оплати автомобіля вартість 1869660 гривень, ПДВ складає      314273 гривень.
На підставі акта 07 липня 2011 року прийнято податкове повідомлення - рішення № 0018551311, яким зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 373 116 гривень.
Згідно рахунку № 170033 від 10.02.2017 року     фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , придбала у Happycar Transportlogistic Gmbh (Австрія)     вантажний автомобіль марки IVECO, модель EURO Cargo ML75E18.
Як вбачається з ВМД № 305090004/2017/002382 від 20.02.2017 року транспортний засіб ввезено на митну територію та отримано, саме позивачем як фізичною особою-підприємцем, а згідно платіжного доручення № 926 від 14.02.2017 року позивач як фізична особа-підприємець сплатив 89000 грн. за митне оформлення.
У відповідності до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_5 завезений позивачем транспортний засіб був зареєстрований за ним як за фізичною особою.
21 квітня 2007 року між ТзОВ “Карат Мотор” та ФОП ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу № 151 на придбання легкового автомобілю марки TOYOTA модель Land Cruiser Prado.
Як вбачається з платіжного доручення № 984 від 19 квітня 2017 року, договору купівлі-продажу № 151 від 21 квітня 2017 року та позивачем як підприємцем здійснено придбання легкового автомобілю марки TOYOTA Land Cruiser Prado.
У відповідності до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_6 придбаний позивачем транспортний засіб марки TOYOTA модель Land Cruiser Prado був зареєстрований за ним як за фізичною особою.
Відповідно до вищевказаних свідоцтв про реєстрацію – власником транспортних засобів є ОСОБА_1 .
На підставі акта перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № 0018551311 від 07.07.2017 яким зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за квітень 2017 року у розмірі 373116 грн.
Як вбачається з Підпункту 14.1.18, 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 ПК України, бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у   розділі V цього Кодексу,
основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 6000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 6000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).
Згідно пунку   44.1 статті   44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно Пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою   пунктом 193.1   статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з :
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту   200.1 статті   200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Як вбачається з підпункту «в» пункту   200.4 статті   200 ПК України, при від`ємному значені суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Згідно п.4 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затверджені   наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року № 92, Основні засоби - матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного  року  (або  операційного циклу, якщо він довший за рік).
Як вбачається з Інструкції про застосування Плану розрахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої   наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 1999 року № 291, Рахунок 10 «Основні засоби» призначено для обліку й узагальнення інформації про наявність та рух власних або отриманих на умовах фінансової оренди об`єктів і орендованих цілісних майнових комплексів, які віднесені до складу основних засобів, а також об`єктів інвестиційної нерухомості.
До основних засобів належать матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів і послуг, надання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).
Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів.
В постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 17.12.2018 у справі № 810/1726/16 (касаційне провадження К/9901/31620/18) викладено правовий висновок, згідно з яким оскільки відповідно до пункту 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено реєстрацію транспортних засобів лише за юридичними або фізичними особами, тому у свідоцтвах про реєстрацію транспортних засобів не може зазначатися як їх власник фізична особа-підприємець. Отже, як вбачається зі змісту даної норми, транспортні засоби реєструються за їх власниками (фізичними чи юридичними особами), а реєстрація за фізичними особами-підприємцями не передбачена.
Тобто, не може вважатись об`єктивним висновок про те, що неможливість державної реєстрації транспортних засобів за фізичними особами-підприємцями не позбавляє права таких осіб на податковий кредит щодо операцій з придбання транспортних засобів, якщо були дотримані умови його формування, визначені Податковим кодексом України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
А відтак, доводи судових інстанцій про протиправність оскаржуваного акта індивідуальної дії, яким зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за квітень 2017 року у розмірі 373116 грн. (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов`язань наступних періодів) є помилковими.
Вищевказана правова позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 23.09.2020 року у справі №807/812/16.
Крім того, колегія суддів наголошує, що позивачем не вівся бухгалтерський облік, як це передбачено Інструкцією про застосування Плану розрахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої   наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 1999 року № 291, не відображено позивачем у такому придбані транспортні засоби як основні засоби відповідно до Рахунку 10 «Основні засоби» та не здійснювалися на такі амортизаційні відрахування.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                   п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області задовольнити.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року у справі № 807/886/17 – скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 19 травня 2021 року.