Справа № 456/5019/19                                Головуючий у 1 інстанції: Янів Н.М. 
Провадження № 22-ц/811/3752/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія: 68

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 травня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Ванівського О.М.
суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я., 
секретаря : Івасюти М.В.
за участю: апелянта – ОСОБА_1 , позивача ОСОБА_2 та її представника адвоката – Жидачек Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:
В грудні 2019 року ОСОБА_2  звернулася до суду з позовом у якому просила визнати автомобіль марки VOLKSWAGEN JETTA, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір - чорний, тип - загальний легковий - загальний седан - В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 та грошові кошти у розмірі 489 685 грн. від продажу квартири АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності що належить їй та ОСОБА_3 .. Також просить в порядку поділу майна визнати за нею право особистої приватної власності на: квартиру в цілому, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та автомобіль марки VOLKSWAGEN JETTA, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір - чорний, тип - загальний легковий - загальний седан В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 . За відповідачем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , просила визнати право особистої приватної власності на рухоме майно, а саме грошові кошти у розмірі 489 685 (чотириста вісімдесят дев`ять тисяч шістсот вісімдесят п`ять гривень) від продажу квартири АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 09.11.2001 року. Починаючи з 2000 року вона почала активно займатись підприємницькою діяльністю, яка приносила їй значні прибутки, які вона з 2005 року інвестувала у будівництво багатоквартирного будинку, у якому придбала квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру було видано на неї та відповідача. Однак вважає, що вказана квартира є її приватною власністю, оскільки придбана за її особисті заощадження не у інтересах сім`ї, а для використання у підприємницькій діяльності.
Окрім цього, 07.09.2019 на ім`я її чоловіка було зареєстровано автомобіль марки VOLKSWAGEN JETTA, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Також у період шлюбу, 26.08.2017 року на підставі договору купівлі – продажу квартири, посвідчено приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області, зареєстрованого у реєстрі № 3232, нею було придбано квартиру АДРЕСА_1 , яка 10.08.2019 року була нею продана, згідно договору купівлі продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Палінською О.В. за 489 685 грн. Вказані кошти відповідач забрав собі.
Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 березня 2020 року позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя – задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 129,7 кв.м.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки VOLKSWAGEN JETTA, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір - чорний, тип - загальний легковий - загальний седан - В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 
Визнано за ОСОБА_3 право власності на грошові кошти у сумі 489 685 отриманих ним від продажу квартири АДРЕСА_1 .
У решті частині позову відмовлено.
Дане рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу. 
Вважає, що рішення винесено з груби порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що у кримінальному провадженні по обвинуваченню гр.. ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України його було визнано потерпілим. Оскільки йому не було відшкодовано моральну шкоду, він звернувся з цивільним позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням із ціною позову 300 000 грн.
Звертає увагу на те, що поділ майна подружжя, що проведений оскаржуваним рішенням пов`язаний з штучно створеними умовами щодо фіктивного по суті розподілу спільного сумісного майна, носить умисний протиправний характер спрямований на позбавлення частки з майна ОСОБА_3 з метою недопущення стягнення з останнього на його користь сум в якості відшкодування моральної шкоди.
Відтак вважає, що оскаржуваним рішенням суду порушеного його права.
Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта – ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, пояснення позивача ОСОБА_2 та її представника адвоката – Жидачек Т.М. на заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. 
Задовольняючи позовні вимоги про поділ майна подружжя, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира була придбана позивачем за її особисті кошти подружжя, що не заперечувалось відповідачем. Крім того, суд, врахував той факт, що спірний автомобіль є неподільною річчю, а позивач та відповідач згідні на такий розподіл спільного майна як визнання права власності за позивачем на автомобіль, а за відповідачем на грошові кошти, у сумі 489685, а також той факт, що сума грошових коштів отриманих відповідачем від продажу квартири значно перевищує вартість спірного автомобіля, тому при такому поділі майна інтереси відповідача жодним чином не порушені, прийшов до переконання, що за позивачем слід визнати право власності на автомобіль марки VOLKSWAGEN JETTA, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а за відповідачем слід визнати право власності на грошові кошти у сумі 489 685 грн.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач та відповідач з 14.01.2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 .
Від шлюбу у сторін народилось троє дітей, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, № 193403696 сформованої 17.12.2019 року судом встановлено той факт, що за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.06.2006 серії НОМЕР_4 виданого Стрийською міською радою згідно рішення виконкому визнано право спільної часткової власності по Ѕ частини за кожним з них на квартиру АДРЕСА_2 .
Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 загальна площа такої становить 129,7 кв.м., вартість якої згідно наявного у матеріалах справи висновку становить 1 293 805 грн.
Також сторонами під час шлюбу у 2019 році було придбано автомобіль марки VOLKSWAGEN JETTA, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який 07.09.2019 року був зареєстрований на відповідача ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 . Згідно звіту про визначення імовірної ринкової вартості майна вартість вищевказаного транспортного засобу станом на 01.11.2019 рік становить 334 678 грн.
Також як вбачається з долученого до справи, копії договору купівлі – продажу квартири від 10.08.2019 року посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Палінською О.В., зареєстрованого у реєстрі за № 226 ОСОБА_2 продала ОСОБА_5 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , яка була придбана нею 26.08.2017 року згідно договору купівлі – продажу посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Мірчук Л.І.. Згідно п.6 вищевказаного договору вартість квартири становить 489 685 грн. Вищевказаний договір укладено за згодою чоловіка продавця ОСОБА_3 викладеної у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено 10.08.2019 року ОСОБА_6 , приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області зареєстрованого у реєстр за № 2225.
12 лютого 2020 року відповідач у поданій ним до суду заяві визнав той факт, що квартира АДРЕСА_2 була придбана за особисті кошти позивача, які вона накопичила не перебуваючи з ним у шлюбі. Визнав й те, що отримав кошти у розмірі 489 685 грн. від продажу квартири АДРЕСА_1 , яка також була придбана позивачем за її особисті кошти, які не були спільними коштами подружжя. У зв`язку з цим відповідач не заперечував проти визнання права власності на квартиру що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та автомобіль марки VOLKSWAGEN JETTA, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1  саме за позивачкою, а право власності на грошові кошти у сумі 489 685 грн. просив визнати за ним.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( ОСОБА_7 , ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).
Відповідно до частини першої статті 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Частиною першої статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.
Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (№ 61-15813сво18).
З матеріалів справи вбачається, що 15 листопада 2019 року старшим слідчим відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя і здоров`я особи СУ ГУ НП України у Львівській області – Семочко Ю.В., ОСОБА_3 , було вручено повідомлення про підозру, що підтверджується повідомленням про підозру від 15.11.2019 року.
У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_1 , відповідно до положень ст.ст.55, 56 КПК України 14 листопада 2019 року було визнано потерпілим.
03 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до органу досудового розслідування із цивільним позовом про відшкодування моральної “немайнової” шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в розмірі 300 000 грн..
Постановою слідчого відділення (слідчого – Семочко Ю.Г.) управління Головного управління Національної поліції у Львівській області від 03 грудня 2019 року про залучення цивільного позивача, ОСОБА_1 було визнано цивільним позивачем, а ОСОБА_3 було визнано цивільним відповідачем у кримінальному провадженні за №1201910000000756 від 15 жовтня 2019 року по обвинуваченню гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.27, ч.1 ст.14, п.11 ч.2 ст.115 КК України, що підтверджується постановою про залучення цивільного позивача від 03.12.2019 року.
Таким чином, починаючи з 03 грудня 2019 року ОСОБА_1 відповідно до ст.61 КПК України набув статусу цивільного позивача, а обвинувачений – ОСОБА_3 , в свою чергу, відповідно до ст.62 КПК України набув статус цивільного відповідача за цивільним позовом ОСОБА_8 про відшкодування моральної “немайнової” шкоди, завданої кримінальним правопорушенням “злочином” в розмірі 300 000 грн.
Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 09 грудня 2019 року про арешт майна у справі №461/8717/19 було накладено арешт на транспортний засіб, автомобіль, марки VOLKSWAGEN JETTA, 2016 року випуску, чорного кольору, тип ТС : НОМЕР_6 , кузов : Седан-В, об`єм двигуна – 1798 см3, державний номерний знак: НОМЕР_1 , який належав обвинуваченому - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказана ухвала суду слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 09 грудня 2019 року про арешт майна у справі №461/8717/19, провадження №1-кс/461/10269/19 ще 16 грудня 2019 року набрала законної сили та не оскаржувалась.
Ухвала слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 09 грудня 2019 року про арешт майна у справі №461/8717/19, провадження №1-кс/461/10269/19 була направлена на виконання до слідчого управління головного управління Національної поліції у Львівській області.
Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 17 лютого 2020 року, роз`яснено ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 09 грудня 2019 року про арешт майна у справі №461/8717/19, провадження №1-кс/461/10269/19, якою було накладено арешт на транспортний засіб, автомобіль, марки VOLKSWAGEN JETTA, 2016 року випуску, чорного кольору, тип ТС : НОМЕР_6 , кузов : Седан-В, об`єм двигуна – 1798 см3, державний номерний знак : НОМЕР_1 , який належав обвинуваченому - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується ухвалою від 17.02.2020 року.
Зі змісту ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 09.12.2019 року вбачається, що власника транспортного засобу було позбавлено цього права, а саме відчужувати, розпоряджатись та користуватись та роз`яснено, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 09.12.2019 року накладено арешт на транспортний засіб, автомобіль, марки «VOLKSWAGEN JETTA», 2016 року випуску, чорного кольору, тип ТС: легковий, кузов: седан-В, об`єм двигуна - 1798 см3, державний номерний знак: державний номерний знак : НОМЕР_1 , який належав обвинуваченому - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони відчужувати, розпоряджатись та користуватись.
Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень.
Згідно з частиною першою статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до статті 533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.
Сам факт відсутності запису про обтяження (арешт) в реєстрі, на цей момент, не може свідчити про добросовісність дій сторін по справі, обізнаних про наявність кримінального провадження та накладення арешту на спірне майно.
Відповідно до статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. 
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу.
Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу і накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси позикодавця і направлений на недопущення стягнення заборгованості за договором позики за рахунок майна боржника.
Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.
Аналіз статей 69-71, 74 СК України дозволяє зробити висновок, що поділ спільного майна та визнання права на частку в спільному майні як приватно-правова категорія, покликана забезпечити визначеність в приватних відносинах та захист прав та інтересів або ж їх відновлювати. Натомість ініціювання спору про поділ спільного майна та визнання права на частку в спільному майні не для захисту прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, поділ спільного майна та визнання права на частку в спільному майні) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків, звільнення майна з під арешту в публічних відносинах або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин.
Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про поділ майна подружжя 20 грудня 2019 року, після того, як 03 грудня 2019 року ОСОБА_3 , набув статус цивільного відповідача за вищевказаним цивільним позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. 
У випадку задоволення судом цивільного позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, незалежно від розміру присудженої йому моральної шкоди, позивач має право на стягнення з цивільного відповідача ОСОБА_3 , грошових сум в якості відшкодування йому моральної шкоди саме з 1/2 (одної другої) частки майна, яке відповідно до приписів ст.61 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та належить подружжю ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 , в рівних частках кожному, а також із майна, яке є особистою приватною власністю самого ОСОБА_3 . Відповідно до положень ч.3 та ч.5 ст.53 ЦПК України ОСОБА_1 мав бути залучений до участі у розгляді справи як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ОСОБА_3 .
Виниклий спір порушує права та інтереси ОСОБА_1 , оскільки позбавлення права відповідача права власності на майно, унеможливлює виконання судового рішення про вказаному цивільному позові.
Крім того, колегія суддів враховує наявність обтяження, яке зареєстроване у відповідному порядку на майно, яке є предметом поділу між сторонами.
Також слід вказати, що  ОСОБА_2 , не надала до суду належних, достовірних та достатніх доказів в розумінні ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України щодо того, що житлова квартира під АДРЕСА_1 , що була відчужена за договором купівлі-продажу квартири від 10 серпня 2019 року за реєстровим №2226 була особистою приватною власністю самої позивачки ОСОБА_2 , а також, що грошові кошти в розмірі 489 685 грн., що були одержані від продажу вказаної житлової квартири в дійсності були забрані відповідачем – ОСОБА_3 ,
Сам факт реєстрації позивачки, як ФОП та здійснення нею підприємницької діяльності в установленому Законом порядку за своєю правовою суттю не може бути доказом того, що житлова квартира під АДРЕСА_1 , що була відчужена за договором купівлі-продажу квартири від 10 серпня 2019 року за реєстровим №2226 була дійсно особистою приватною власністю самої позивачки ОСОБА_2 .
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не з`ясував наявність перешкод для вирішення питання про поділ спільного майна, а відтак рішення  Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 березня 2020 року слід скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову –ОСОБА_2  до ОСОБА_3  про поділ майна подружжя слід відмовити.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи те, що суд скасував рішення суду першої інстанції, тому судовий збір за подання апеляційної скарги скарги у розмірі 8645 грн. підлягає стягненню із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 . 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 березня 2020 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 8645 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено 21 травня 2021 року. 

Головуючий Ванівський О.М.

Судді Крайник Н.П.

                                                                Мельничук О.Я.