Дата документу 14.06.2021 Справа № 310/1881/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 310/1881/20                                                              Головуючий у 1 інстанції Прінь І.П.
Провадження №22ц/807/1216/21                                      Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
14 червня 2021 року         м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого:        Полякова О.З.,
суддів: Кухаря С.В.,
Крилової О.В. 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину яка продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2020 року  ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину яка продовжує навчання.
В обґрунтуваннясвоїх вимог ОСОБА_3 зазначала, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі у період з 04 серпня 2001 року по 28 лютого 2006 року. Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач вказувала, що на час подання позову дитина є повнолітньою, однак продовжує навчатися у Харківському національному університеті імені В.І. Каразіна на денній формі навчання, у зв`язку з чим існують постійні витрати пов`язані з її навчанням, лікуванням.
Оскільки ОСОБА_1 офіційно не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, ОСОБА_3 просила суд стягнути з нього аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , яка продовжує навчання в Харківському національному університеті імені В.І. Каразіна в розмірі 4485 грн. щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку, в залежності від того, яка з цих обставин настане першою.
Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 травня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на період навчання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 3300 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 16 березня 2020 року і до закінчення дитиною навчання - до 30 червня 2023 року, а у разі продовження навчання - не довше ніж до досягнення ОСОБА_4 23 років. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 840,80 грн. Рішення суду  про стягнення аліментів допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.
Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 травня 2020 року задоволено заяву ОСОБА_1 , заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 травня 2020 року скасовано. 
Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на період навчання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2130 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 16 березня 2020 року і до закінчення дитиною навчання - до 30 червня 2023 року, а у разі продовження навчання - не довше ніж до досягнення ОСОБА_4 23 років. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 840,80 грн. Рішення суду  про стягнення аліментів допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.
Визначаючи витрати, пов`язані з навчанням, суд дійшов висновку що їх загальний розмір може коливатися від 4258 грн. до 6500 грн. і більше на місяць, і вважав, що до їх складу можуть бути зараховані витрати на оплату навчання, на проживання - у гуртожитку університету та в орендованому житлі, на проїзд Бердянськ-Харків і в зворотному напрямку, на проїзд до навчального закладу, на придбання одягу і засобів гігієни, на харчування. Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції також врахував стан здоров`я відповідача, перебування на його утриманні неповнолітньої дитини, та виходячи з принципу співмірності та розумності, закріплених у ст.7 СК України, дійшов висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4 у розмірі 2130 грн. щомісячно. Доводи ОСОБА_1 щодо позбавлення його батьківських прав на дитину ОСОБА_5 , суд до уваги не прийняв, оскільки особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, що встановлено ч.2 ст.166 СК України, та узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 27 лютого 2019 року в справі № 760/17457/16-ц (провадження № 61-34814св18), від 04 грудня 2019 року у справі № 212/6120/18 (провадження № 61-16034св19).
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, ОСОБА_5 в особі представника Огуз І.А., посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2021 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги  ОСОБА_5  в особі представника Огуз І.А. зазначає, що стягнення аліментів на утримання повнолітньої  ОСОБА_4  на підставі ч.2 ст. 166 СК України, на яку послався суд першої інстанції, є безпідставним, оскільки вимоги цієїстатті застосовуються до зобов`язань батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття і містяться у главі 15 СК України, тоді як зобов`язання батьків щодо утримання повнолітніх дочки, сина визначені главою 16 СК України. У зв`язку з цим, відсутні підстави для застосування аналогії закону. Враховуючи вказане, скаржник вважає що не має обов`язку сплачувати аліменти на доньку ОСОБА_4 , яка продовжує навчання, так як вона не є дитиною у розумінні статті 6 СК України та за рішенням суду відповідача ОСОБА_1 було позбавлено батьківських прав.
Крім того, зазначаючи в судовому рішенні, що відповідач ОСОБА_1 має у власності квартиру, суд не врахував, що квартира відповідача ОСОБА_1 придбана в іпотеку, несплачений залишок за якою, станом на 12 жовтня 2020 року, дорівнює 3370800,93 грн. з залишком ануїтетних платежів на 324 місяці. 
Скаржник також вважає, що судом не надано належної оцінки стану здоров`я відповідача та наявності в нього неповнолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, суд необґрунтовано врахував на утримання доньки, яка продовжує навчання витрати, не пов`язанні з навчальним процесом, зокрема витрати на проїзд Бердянськ - Харків і в зворотному напрямку. 
Також ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке полягає в тому, що суд першої інстанції в основу рішення поклав докази, надані позивачем ОСОБА_3 з порушенням ч. 9 ст. 83 ЦПК України. Суд першої інстанції прийняв зазначені докази та долучив їх до матеріалів справи, не враховуючи, що вони не були відправлені та(або) надані відповідачу ОСОБА_1 та його представнику адвокату Огуз І.А., що в свою чергу унеможливило своєчасного реагування та подання заперечень з цього приводу та відповідних доказів. Враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 не мав можливості ознайомитися з додатковими доказами та поясненнями позивача, що були покладено в основу та обґрунтування позову, його фактично було позбавлено права на подання своїх доводів та міркувань з цього приводу та надання своїх доказів, а судом першої інстанції порушено основні принципи судового судочинства: змагальності сторін та диспозитивності судового процесу. З огляду на зазначене, ОСОБА_1 просить долучити до матеріалів справи та дослідити податкову декларацію з прибутків юридичних осіб TOB «САНТЕХ - Мастер» за 2019 рік, податкову декларацію з прибутків юридичних осіб ТОВ «ТАВЛАН» за 2019 рік, повідомлення про розмір несплаченого залишку іпотечної позики від 13.10.2020 року.
Відповідно до частини першої статті368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою суду апеляційної інстанції в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Скориставшись своїм правом, ОСОБА_3 надала до суду відзив, в якому посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, просить залишити рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2021 року без змін. Зазначає, що доводи ОСОБА_1 щодо звільнення його від обов`язку утримувати
повнолітню дитину, що продовжує навчання після досягнення повноліття у зв`язку з
позбавленням його батьківських прав, суперечать правовій позиції Верховного Суду, наведені у постанові від 27 лютого 2019 року по справі № 760/17457/16-ц. Посилання скаржника на не отримання ним завчасно копії пояснень позивача, та ненадання йому копії витягу з Публічного реєстру Міністерства юстиції Чеської Республіки, не заслуговують на увагу, оскільки інформація у витягу реєстру є публічною, а пояснення ОСОБА_3 надіслані за три дні до судового засідання, тобто завчасно. ОСОБА_3 також вказує, що відповідач свідомо надає недостовірні дані, щоб приховати своє справжнє фінансове становище. Надані ним документи не можуть слугувати доказами, оскільки не відповідають дійсному фінансовому становищу відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне. 
Так, встановлено судом першої інстанції та визнається учасниками справи, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 8). 
Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 жовтня 2007 року ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав щодо доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 152-154).
Встановлено також, що 05 серпня 2019 року між ОСОБА_3 і Харківським національним університетом імені В.Н. Каразіна укладено контракт №2101/19-1216с про навчання за денною формою, з метою отримання ОСОБА_4 ступеню бакалавр (т. 1 а.с. 9-10).
Звертаючись до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, ОСОБА_3 посилалась на положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, якими встановлено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; на положення ст.ст. 141, 150, 199 Сімейного кодексу України якими передбачено рівні права та обов`язки мати, батька щодо дитини, обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини та обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина до досягнення ними двадцяти трьох років, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги.
Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
У статті 6 СК України національним законодавством надано правове визначення особи, яка має статус дитини. Так, відповідно до норм цієї статті  правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.
Отже, після досягнення віку вісімнадцяти років, особа втрачає правовий статус дитини в розумінні норм СК України.
Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Приписами статті 150 СК України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.
При цьому, слід звернути увагу, що у главі 15 СК України застосовується правове визначення «дитина», а у главі 16 СК України застосовується визначення «повнолітніх дочку, сина».
Отже, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання за своєю правою природою не є тотожним передбаченому главою 15 СК України обов`язку матері, батька утримувати дитину.
Так, Глава 15 Сімейного кодексу України містить норми, якими встановлено обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно статті 181 СК України, яка визначає  способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Разом з тим, правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Так, за приписами ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Так, судом першої інстанції встановлено факт потреби повнолітньої ОСОБА_4 у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням на денній формі, що позбавляє її можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід.
У цій справі встановлено також, що відповідача позбавлено батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_4 , яка на час подання позову досягла повноліття але продовжує навчання, внаслідок чого потребує матеріальної допомоги. 
Статтею166 СК України визначено правові наслідки позбавлення батьківських прав. 
Так, частиною першою цієї статті передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.
Так, згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. 
Таким чином, частини друга та третя статті 166 СК України щодо правового обов`язку утримувати дитину та сплачувати аліменти на її утримання застосовується з урахуванням правового статусу особи як «дитини», визначеного статтею 6 СК України, який особа втрачає після досягнення вісімнадцяти років.
Також, слід звернути увагу, що згідно статті 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Тлумачення статті 201 СК України дозволяє стверджувати, що стаття 166 СК України не поширюється на правовідносини між батьками та повнолітніми дітьми, які продовжують навчання.
За таких обставин, колегія суддів не погоджується з посиланням суду першої інстанції на ч. 2 ст. 166 СК України, оскільки обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, визначений статтею 199 СК України, та передбачає  утримання повнолітніх дочку, сина до досягнення двадцяти трьох років, не виникає у батьків, позбавлених батьківських прав.
Зазначене узгоджується зі змістом статті 202 СК України, відповідно до якої, за загальним правилом, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Однак, відповідно до частини другої цієї статті, якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.
При цьому, приписи ч. 3 ст. 150 СК України, якими встановлено обов`язок батьків забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, також не можуть застосовуватися до цих правовідносин, оскільки ОСОБА_4 не є дитиною в розумінні положення ст. 6 СК України та є здобувачем ступеня вищої освіти.
Колегія суддів також не може погодитись з посиланням суду першої інстанції на правову позицію, наведену у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року (справа № 760/17457/16-ц, провадження № 61-34814св18) з огляду на наступне.
Так, приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При цьому, подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.
Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.
Разом з тим, у вищезазначеній постанові, та у справі, що є предметом перегляду, встановлено різні фактичні обставини, зокрема при вирішенні справи № 760/17457/16-ц судами всіх інстанції було встановлено, що відповідач не проти сплачувати  аліменти у визначеному судом розмірі, але не може змиритись з тим, що його позбавили батьківських прав стосовно дочки.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника Огуз І.А. щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з прийняття нової постанови про залишення позову ОСОБА_3 без задоволення. 
Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,- 

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - задовольнити.
Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2021 року у цій справі - скасувати, прийняти нову постанову, якою:
«Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину яка продовжує навчання - залишити без задоволення».
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 14 червня 2021 року.

Головуючий:

Судді: