ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 р. 	Справа № 520/9343/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2021, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., м. Харків, по справі № 520/9343/2020
за позовом                ОСОБА_1  
до               Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                       
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в невиконанні постанови ВАСУ від 25.09.2012 по справі №К/9991/24753 (основна справа № 2 А-1/11); 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати йому пенсію згідно ч.2 ст.24, ст.42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідно до постанови ВАСУ від 25 вересня 2012 року та додаткової економічної експертизи №5481/26-1942/26 від 18 квітня 2014 року Донецького НДІСЕ з введенням в формулу нарахування пенсії коефіцієнта заробітної плати - 4,04898, коефіцієнта страхового стажу - 0,73125, доплати за понаднормовий трудовий стаж та з врахуванням змін діючого законодавства станом на день подачі позову, на 16.07.2020 року, в сумі 15 261,15 грн.; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити йому виплату недоплачених сум пенсії відповідно до додаткової економічної експертизи №5481/26-1942/26 від 18 квітня 2014 року Донецького НДІСЕ за період з 19.08.2004 по 01.07.2013 року в розмірі 191 715,69 грн.; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок його пенсії відповідно до Постанови ВАСУ від 25.09.2012, ч.4 ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та висновку додаткової економічної експертизи №5481/26-1942/26 від 18.04.2014 Донецького НДІСЕ за період з 01.07.2013 по дату винесення цього рішення суду з введенням в формулу нарахування пенсії коефіцієнта заробітної плати - 4,04898, коефіцієнта страхового стажу - 0,73125 та доплати за понаднормовий трудовий стаж з подальшим збільшенням відповідно до змін діючого законодавства і здійснити йому виплату недоплачені суми пенсії; 
- відшкодувати на його користь судові витрат в сумі 2 942,80 грн.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати у встановлений строк звіт про виконання судового рішення відповідно до статті 382 КАС України.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 частково задоволено позов.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 пенсії згідно ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням коефіцієнта заробітної плати 4,04898 та із зарахуванням до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 в районах Крайньої Півночі з 01 січня 1991 року по 19 липня 1992 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.07.2013 року пенсію згідно ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням коефіцієнта заробітної плати 4,04898 та із зарахуванням до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 в районах Крайньої Півночі з 01 січня 1991 року по 19 липня 1992 року.
В частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в невиконанні постанови ВАСУ від 25 вересня 2012 року по справі №К/9991/2475 3 (основна справа № 2 А-1/11 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату недоплачених сум пенсії ОСОБА_1 відповідно до додаткової економічної експертизи №5481/26-1942/26 від 18 квітня 2014 року Донецького НДІСЕ за період з 19 серпня 2004 року по 01 липня 2013 року в розмірі 191 715,69 грн. провадження у справі закрито.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2942 грн. 80 коп.
Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В апеляційній скарзі позивач вказує, що на час виникнення права на перерахунок пенсії, а саме: на 01.12.2015 не втратила чинності та не зазнала змін форма довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, затверджена Постановою правління Пенсійного фонду України №15-1 від 04.09.2013 та зареєстрована в Міністарстві юстиції України 26.09.2013 № 1661/24193. Таким чином,  право на перерахунок пенсії з 01.12.2015 не змінився, за винятком розміру виплаченої премії, який підтверджено довідкою від 14.12.2020 № 2000-0504-8/103792.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія  суддів,  заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали  справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та з 19.08.2004 отримує пенсію, яка призначена за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 
З матеріалів пенсійної справи вбачається, що станом на час призначення пенсії розрахунок пенсії ОСОБА_1 проведено виходячи з коефіцієнту заробітної плати (після оптимізації) 3,87665 та коефіцієнту страхового стажу 0,45167 (45 років та 2 місяці).
Згідно заяви позивача від 04.01.2007 (а.с. 152) з 01.01.2007 позивачу проведено перерахунок пенсії в залежності від стажу та з додаванням заробітної плати за період після призначення пенсії. Пенсію  обчислено при страховому стажі 47 років 7 місяців, коефіцієнт страхового стажу дорівнював 0,47583 із середньомісячної заробітної плати 2667,39 грн. та коефіцієнту заробітної плати 2,87184.
На підставі заяви позивача з 01.01.2011 проведено перерахунок пенсії з урахуванням стажу роботи, набутого після останнього перерахунку пенсії, із урахуванням заробітної плати, з якої обчислено пенсію, та станом на 01.01.2011 страховий стаж становив 53 роки 6 місяців. 
Не погодившись із розміром розрахованої йому пенсії, зокрема з тим, що під час призначення пенсії неправильно визначено коефіцієнт заробітної плати та не зараховано період роботи на Крайній Півночі з 01.01.1991 по 19.07.1992 до страхового стажу, позивач звернувся до суду.
Постановою Вищого адміністративного суду України від 25.09.2012 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Борівського районного суду Харківської області та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким зобов`язано управління провести перерахунок пенсії з 19.08.2004 по 31.12.2010 з урахуванням того, що на 19.08.2004 середньоарифметичний коефіцієнт заробітної плати склав 4,04898, а коефіцієнт страхового стажу - 0,4775; з 01 січня 2007 року пенсія ОСОБА_1 перерахована у зв`язку зі збільшенням страхового стажу та з урахуванням нового розміру середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України. Також зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Борівскому районі здійснити виплату недоплачених сум пенсії з урахуванням проведених перерахунків за період з 19.08.2004 по 31.12.2010 (а.с. 3-5).
Станом на 01.05.2020 пенсію ОСОБА_1 обчислено при страховому стажі 53 роки 6 місяців, коефіцієнт страхового стажу дорівнює 0,53500. Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії складає 14039,94 грн. (3764,40 грн.* 1,17 *1,11* 2,87184, де 3764,40 грн. - середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки, 2,87184 - індивідуальний коефіцієнт заробітної плати). Розмір пенсії з 01.05.2020 становить: 7511,37 грн. - основний розмір пенсії (14039,94 грн. * 0,53500); 458,64 грн. - доплата за понаднормативний стаж 28 років (1638,00 грн. * 28%); 7970,01 грн. - загальний розмір пенсії. 
Відповідно пенсійної справи та наявного в матеріалах справи листа відповідача від 28.05.2020 (а.с. 25-26) вбачається, що останнім після проведеного перерахунку пенсії на підставі заяви позивача від 01.01.2007 та 01.01.2011 та подальших перерахунків пенсії у зв`язку з підвищенням прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб встановлено позивачу коефіцієнт заробітної плати 2,87184 та коефіцієнт страхового стажу 0,53500, в той час як позивач вважає, що коефіцієнт заробітної плати має становити 4,04898, як такий що був визначений за рішенням суду, та коефіцієнт страхового стажу має дорівнювати 0,73125 (з додаванням страхового стажу за час роботи позивача після призначення пенсії).
Також позивач не погоджується з проведеним Управлінням розрахунком пенсії на виконання судового рішення та посилаючись на висновки додаткової економічної експертизи №5481/26-1942/26 від 18 квітня 2014 року Донецького НДІСЕ вважає, що за період з 19 серпня 2004 року по 01 липня 2013 року на виконання судового рішення відповідач повинен був після проведеного перерахунку пенсії виплатити утворену заборгованість з недоплачених пенсійних виплат в сумі 191715,69 грн.
Вказані вище обставини та незгода з проведеними перерахунками пенсії слугували підставою для звернення позивача до суду з позовом.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що застосування пенсійним органом коефіцієнту заробітної плати 2,87184 є звуженням прав позивача та безпідставним неврахуванням висновків, викладених в постанові Вищого адміністративного суду України від 25.09.2012 у справі № К/9991/24753.
Закриваючи провадження у справі в частині визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в невиконанні постанови ВАСУ від 25 вересня 2012 року по справі №К/9991/2475 3 (основна справа № 2 А-1/11 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату недоплачених сум пенсії ОСОБА_1 відповідно до додаткової економічної експертизи №5481/26-1942/26 від 18 квітня 2014 року Донецького НДІСЕ за період з 19 серпня 2004 року по 01 липня 2013 року в розмірі 191715,69 грн., суд  першої інстанції виходив з того, що спір у справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.    
З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-ІV), який, згідно преамбули, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Отже, з 1 січня 2004 року Закон № 1058-ІV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.
Письмові докази свідчать, що позивачу призначено пенсію згідно норм Закону № 1058-ІV та станом на час призначення пенсії розрахунок пенсії проведено виходячи з коефіцієнту заробітної плати (після оптимізації) 3,87665 та коефіцієнту страхового стажу 0,45167 (45 років та 2 місяці) (а.с. 25).
У зв`язку з різним трактуванням позивачем та органом Пенсійного фонду питання про необхідність зарахування до стажу позивача роботи в районах Крайньої Півночі в період з 01 січня 1991 року по 19 липня 1992 року, позивач звернувся до суду.
Зі змісту постанови Вищого адміністративного суду України від 25.09.2012 у справі К/9991/24753 вбачається, що в цій постанові досліджувалися спірні питання перерахунку пенсії позивача із застосуванням інших коефіцієнтів заробітної плати та страхового стажу, ніж ті, які були визначені позивачу під час призначення пенсії без урахування періоду роботи позивача в районах Крайоньої Півночі. Посилаючись на висновок № 8426 від 29 листопада 2010 року Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса суд у вказаній справі дійшов висновку, що на момент призначення пенсії позивача середньоарифметичний коефіцієнт заробітної плати мав враховуватись в розмірі 4,04898 та коефіцієнт страхового стажу на момент призначення пенсії позивача мав враховуватись в розмірі 0,4775 (тобто з урахуванням спірного періоду з 01 січня 1991 року по 19 липня 1992 року). Також суд урахував, що перерахунок пенсії у 2007 році був проведений з урахуванням цих же неправильних показників, тому розмір пенсії позивача і після перерахунку є помилковим.
Як наслідок, вказаною постановою зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Борівському районі Харківської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 починаючи з 19 серпня 2004 року по 31 грудня 2010 року з урахуванням того, що: на 19 серпня 2004 року середньоарифметичний коефіцієнт заробітної плати склав 4,04898, а коефіцієнт страхового стажу - 0,4775; з 01 січня 2007 року пенсія перерахована у зв`язку зі збільшенням страхового стажу та з урахуванням нового розміру середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України; зобов`язано відповідача здійснити виплату недоплачених сум пенсії з урахуванням проведених перерахунків за період з 19 серпня 2004 року по 31 грудня 2010 року, тобто цим рішенням чітко визначено період та кінцеву дату, до якої відповідач повинен був здійснити перерахунок пенсії з урахуванням коефіцієнту заробітної плати 4,04898 та коефіцієнту страхового стажу - 0,4775, а саме по 31 грудня 2010 року.
Водночас обмеження періоду перерахунку визначенням кінцевої дати проведення такого перерахунку (31 грудня 2010 року) не означає, що починаючи з наступної календарної дати орган Пенсійного фонду має право свавільно визначати спірні показники коефіцієнтів заробітної плати та страхового стажу з урахуванням тих розмірів, які виникли до періоду ухвалення судового рішення. Неврахування після 31 грудня 2010 року тих показників, які встановлені судовим рішенням та на підставі яких проведено перерахунок пенсії, є звуженням змісту вже набутих позивачем прав та порушенням сутності його конституційного права на соціальний захист. 
Як вбачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 28.05.2020 № 3691-3737-Б-02/8-2000/20 на підставі заяви позивача з 01.01.2011 проведено перерахунок пенсії з урахуванням стажу роботи, набутого після останнього перерахунку пенсії, без урахування заробітної плати за попередні 24 місяці, та станом на 01.01.2011 страховий стаж становив 53 роки 6 місяців. 
В свою чергу алгоритм перерахунку пенсії визначений частиною 4 ст. 42 Закону № 1058-ІV (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого позивачу був здійснений перерахунок.
Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону № 1058-ІV, у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.
За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.
У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.
Якщо пенсіонер, який продовжував працювати, набув стажу, достатнього для обчислення пенсії відповідно до частини першої статті 28 цього Закону, за його заявою проводиться відповідний перерахунок пенсії незалежно від того, скільки часу минуло після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, з урахуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.
Таким чином, перерахунок пенсії може бути зроблений через кожні два роки. За бажанням пенсіонера, перерахунок пенсії провадиться: в першому випадку - з додаванням страхового стажу та з урахуванням заробітку, з якого попередньо призначено (перераховано) пенсію, в тому числі за новий період; в другому випадку - з додаванням страхового стажу та заробітку із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час попереднього перерахунку пенсії (тобто не враховуються суми заробітної плати, отримані за додатково набутий стаж, а показник заробітної плати залишається на рівні попереднього перерахунку (призначення) пенсії).
При цьому, доцільність перерахунку пенсії з урахуванням і стажу, і зарплати, отриманої після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, необхідно визначати в кожному конкретному випадку. Це обумовлено тим, що у разі перерахунку пенсії з урахуванням заробітної плати, одержаної після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, будуть застосовуватися чинні норми статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо збільшення страхового стажу для визначення мінімальної пенсії за віком та відповідного підвищення пенсії за страховий стаж для жінок понад 30 років, а для чоловіків - понад 35 років.
Надаючи правову оцінку правомірності зменшення пенсійним органом індивідуального коефіцієнту для обчислення заробітної плати позивача після проведеного перерахунку пенсії позивача у 2011 році, колегія суддів акцентує увагу на тому, що на підставі особистої заяви позивача з 01.01.2011 було проведено перерахунок пенсії виключно з урахуванням стажу роботи, набутого після останнього перерахунку пенсії, при цьому заробітна плата за попередні 24 місяці, отримана за додатково набутий стаж не враховувалася.
Отже, у випадку проведення перерахунку пенсії з додаванням тільки страхового стажу показник заробітної плати повинен залишатися на рівні попереднього перерахунку (призначення) пенсії.
З урахуванням того, що згідно постанови Вищого адміністративного суду України від 25.09.2012 у справі К/9991/24753 відповідач повинен був здійснити як призначення, так і перерахунок пенсії в 2007 році з урахуванням коефіцієнту заробітної плати 4,04898, саме такий коефіцієнт заробітної плати мав бути встановлений при всіх наступних перерахунках пенсії у випадку додавання виключно додатково набутого страхового стажу.
Водночас як вбачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 28.05.2020 № 3691-3737-Б-02/8-2000/20 як з 01.01.2011, так і в наступних автоматичних перерахунках пенсії у зв`язку зі збільшенням прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, застосовувався коефіцієнт заробітної плати 2,87184, що є звуженням прав позивача та безпідставним неврахуванням висновків, викладених в постанові Вищого адміністративного суду України від 25.09.2012 у справі К/9991/24753.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано визнав протиправними діїї органу Пенсійного фонду щодо неврахування при перерахунку пенсії коефіцієнту заробітної плати 4,04898.
Також судова колегія зазначає, що при проведенні перерахунку пенсії позивача у 2011 році, відповідачем не враховано висновки, викладені в постанові Вищого адміністративного суду України від 25.09.2012 у справі К/9991/24753 щодо обов`язкового зарахування до страхового стажу позивача роботи в районах Крайньої Півночі в період з 01 січня 1991 року по 19 липня 1992 року, зокрема такий страховий стаж було враховано до кінцевої дати перерахунку згідно рішення (до 31.10.2010), а починаючи з 01.01.2011 страховий стаж визначено в розмірі 53 роки 6 місяців, що обрахований шляхом додавання до страхового стажу, визначеного органом Пенсійного фонду станом на момент призначення пенсії 45 років 2 місяці періоду роботи після призначення пенсії до 01.01.2011 без урахування роботи в районах Крайньої Півночі в період з 01 січня 1991 року по 19 липня 1992 року.
Згідно ст. 25 Закону № 1058-ІV (в редакції на момент призначення пенсії) коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою: Кс = СмхВС/100 % х 12 , де: Кс - коефіцієнт страхового стажу; См - сума місяців страхового стажу; Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі тільки в солідарній системі величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1 %, а за період участі в солідарній і накопичувальній системах пенсійного страхування - 1,08%.
У зв`язку з тим, що у відповідності до постанови Вищого адміністративного суду України від 25.02.2012 визначено розмір коефіцієнту страхового стажу при первинному призначенні пенсії у розмірі 0,4775, то при подальших перерахунках пенсії визначення коефіцієнту страхового стажу має здійснюватися наростаючих підсумком з урахуванням додатково набутого страхового стажу.
При цьому при коефіцієнті страхового стажу (Кс) - 0,4775 та величині оцінки одного року страхового стажу (у відсотках) Вс) - 1 %, сума місяців страхового стажу (См) дорівнює 573 місяці (0,4774*12*100/1), що дорівнює 47 років 9 місяців, в той час як при призначенні пенсії неправомірно встановлено коефіцієнт страхового стажу 0,45167 (45 років та 2 місяці) без урахування спірного періоду роботи.
Отже, при перерахунку пенсії після призначення до 01.01.2011 збільшення коефіцієнту страхового стажу та суми місяців страхового стажу відбувалось шляхом додавання додатково набутого стажу до коефіцієнту страхового стажу 0,45167 (45 років та 2 місяці), замість правильного, що визначений за рішенням суду (0,4775), внаслідок чого відповідачем при перерахунку пенсії протиправно зменшено коефіцієнт страхового стажу, що призвело до заниження перерахованої з 01.01.2011 пенсії позивача.
Також колегія суддів не може погодитися з визначеним позивачем розміром коефіцієнту страхового стажу 0,73125 та зокрема його вимогою про врахування такого коефіцієнту станом на дату подання позову, позаяк вказаний коефіцієнт розрахований із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 % та не відповідає арифметичній сумі місяців страхового стажу за умови додавання до цієї суми місяців страхового стажу за період роботи ОСОБА_1 в районах Крайньої Півночі з 01 січня 1991 року по 19 липня 1992 року. 
Слід врахувати, що частиною 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV визначено, що пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 01.10.2017 перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.
Позивачу пенсію призначено відповідно до положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до набрання чинності Законом № 2148-VIII, у зв`язку з чим пенсія перерахована з 01.10.2017 з урахуванням пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, що в свою чергу призвело до зменшення розміру коефіцієнту страхового стажу у пропорційному відношенню до зменшення величини оцінки одного року страхового стажу.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача слід вважати зобов`язання відповідача здійснити з 01.07.2013 (дати, визначеної позивачем як дати початку перерахунку пенсії) перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням коефіцієнту заробітної плати 4,04898 та із зарахуванням до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 в районах Крайньої Півночі з 01 січня 1991 року по 19 липня 1992 року.
Щодо посилання позивача на необхідність врахування висновків додаткової економічної експертизи №5481/26-1942/26 від 18 квітня 2014 року Донецького НДІСЕ, то суд звертає увагу на те, що вказаний висновок виготовлений на підставі постанови про призначення додаткової судово-економічної експертизи від 08.10.2013 в рамках кримінального провадження зареєстрованого в ЄРДР № 42013220230000003 від 25.02.2013, а тому в розумінні приписів ст. 101 КАС України не може вважатися таким, що наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
До того ж висновки додаткової економічної експертизи №5481/26-1942/26 від 18 квітня 2014 року Донецького НДІСЕ здебільшого стосуються періоду з 19.08.2004 по 01.01.2011 в частині з`ясування питання належного виконання рішення Вищого адміністративного суду від 25.02.2012, що в межах розгляду цієї справи судом не досліджується.
Щодо вимог апеляційної скарги про необґрунтоване закриття провадження в частині визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в невиконанні постанови ВАСУ від 25 вересня 2012 року по справі №К/9991/2475 3 (основна справа № 2 А-1/11 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату недоплачених сум пенсії ОСОБА_1 відповідно до додаткової економічної експертизи №5481/26-1942/26 від 18 квітня 2014 року Донецького НДІСЕ за період з 19 серпня 2004 року по 01 липня 2013 року в розмірі 191715,69 грн., колегія суддів зазначає наступне.
Обраний позивачем в цій частині позовних вимог спосіб захисту спрямований на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, зокрема постанови Вищого адміністративного суду України від 25.09.2012 у справі К/9991/24753 в частині невиплати та неправильного нарахування, на думку позивача, пенсії з урахуванням зобов`язальних висновків суду про встановлення інших розмірів коефіцієнтів заробітної плати та страхового стажу.
Отже, спір у справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.
Враховуючи, що в даному випадку між сторонами не виникло нового спору, а має місце продовження тих самих спірних правовідносин, які розглядалися судом у справі № К/9991/24753, проте вже на стадії його виконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС країни особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Таким чином, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №806/2143/1517 від 17.04.2019 у справі № 355/1648/15-а, від 21.08.2019 у справі №295/13613/16, від 22.08.2019 у справі № 522/10140/17 та від 21.11.2019 у справі №802/1933/18-а.
Щодо вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення за даним позовом шляхом надання відповідачем у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення відповідно до ст. 382 КАС України, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, а також приписи статті 14 КАС України щодо обов`язковості судових рішень та відсутності об`єктивних обставин щодо невиконання судового рішення з боку відповідача, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення відсутні.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 по справі № 520/9343/2020 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський 	
Судді	   	О.М. Мінаєва    З.О. Кононенко