УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/1168/17 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О. 
Категорія 11 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

                       головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Коломієць О.С., Галацевич О.М.,
за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №278/1168/17 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Тетерівської об`єднаної територіальної громади Житомирського району Житомирської області про усунення перешкод у користуванні майном
за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 
на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 13 листопада 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Грубіяна Є.О. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та Тетерівської об`єднаної територіальної громади Житомирського району Житомирської області. Просила зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні під`їздом загального користування до будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 шляхом знесення за його рахунок збудованого ним паркану, прибрати каміння з дороги та привести дорогу загального користування у попередній стан. Свою заяву обґрунтувала тим, що є власником будинку АДРЕСА_2 , а відповідач є власником сусіднього будинку АДРЕСА_1 . Вони із відповідачем мають спільний під`їзд загального користування до їхніх будинків. Восени 2016 року ОСОБА_2 почав будівництво нового паркану біля свого будинку АДРЕСА_1 та при цьому зайняв частину вулиці, тобто зайняв під`їзд загального користування до будинків, звузивши його приблизно на 1 метр. З вини відповідача вона з членами її сім`ї не має можливості безпечно проїхати до свого будинку, оскільки під`їзд загального користування настільки звужено, що автомобіль ледве може проїхати. З питання усунення порушень та відновлення під`їзду загального користування вона звернулася до Тетерівської сільської ради, але останньою жодних заходів з цього приводу не вжито. Також вона намагалася вирішити питання відновлення проїзду загального користування безпосередньо з відповідачем ОСОБА_2 у позасудовому порядку, але останній не бажає із нею конструктивно спілкуватися та добровільно перешкоди, створені їй на проїзді загального користування, не усуває. 

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 13 листопада 2020 року позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні під`їздом загального користування до будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 шляхом знесення збудованого паркану, привівши територію загального користування у попередній стан. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким ОСОБА_1 в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішенням суду першої інстанції позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні під`їздом загального користування до будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 шляхом знесення збудованого паркану та зобов`язано ОСОБА_2 прибрати каміння з території під`їзду загального користування, привівши територію загального користування у попередній стан. Повний текст рішення суду виготовлено 17 листопада 2020 року, але резолютивна частина рішення змінена і вже усунути перешкоди потрібно лише шляхом знесення збудованого паркану, а вимога щодо прибирання каміння відсутня. У мотивах повного тексту теж відсутні обґрунтування задоволеної позовної вимоги про зобов`язання прибрати каміння. Наразі невідомо, яке рішення правильне, вступна та резолютивна частини, проголошені 13 листопада 2020 року, чи повний текст рішення, оголошений 17 листопада 2020 року. Також судом не взято до уваги рішення суду, яке набрало законної сили, про скасування державного акта позивача щодо земельної ділянки по АДРЕСА_2 . Даним рішенням суду встановлено, що рішення виконкому Буківської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 26 жовтня 1995 року щодо надання у користування (власність) земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , громадянці ОСОБА_1 та/або громадянці ОСОБА_3 не видавалось. Крім того, ні висновком судової експертизи, ні матеріалами справи не встановлено та не конкретизовано розмір, місце, площа, яка повинна бути звільнена щодо під`їзду загального користування. Скаржник не погоджується з покладенням на нього судових витрат у повному обсязі в сумі 1 896 грн., хоча позов задоволено частково та у мотивувальній частині рішення суд не зазначає про розмір судових витрат та їх розрахунок.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що в апеляційній скарзі не зазначено, які саме норми чинного законодавства порушені судом. Також наголошує на тому, що відповідач не заявляв клопотання про призначення додаткової судової експертизи при розгляді справи в суді першої інстанції та не пред`являв до неї вимог. Вважає, що скасування Житомирським районним судом виданого їй раніше державного акта щодо земельної ділянки по АДРЕСА_2 не має значення для правильного вирішення даного спору, оскільки у 2014 році вона у встановленому законом порядку виготовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,4210 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Суд захистив її права у обраний нею спосіб.

Інший відповідач Тетерівська об`єднана територіальна громада Житомирського району Житомирської області правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне. 

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що позивач є власником домоволодіння АДРЕСА_2 , яке вона отримала у 1998 році у порядку спадкування за заповітом після смерті матері – ОСОБА_3 , яка померла у 1997 році (а.с.8,10 т.1).

ОСОБА_1 у 2014 році виготовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) вищевказаного домоволодіння (а.с.13-28 т.1). Відповідач у 2016 році виготовляв технічну документацію із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.64-72 т.1).

За висновками експерта №209/10-2020 додаткової судової земельно-технічної експертизи від 06 жовтня 2020 року ширина проїзду до домоволодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 не відповідає будівельним нормам. Паркани домоволодінь обох сторін розташовані на землях загального користування - дорозі. Так, площа заглиблення ділянки позивача на землі загального користування становить 139 кв.м, а площа заглиблення ділянки відповідача на землі загального користування становить сукупно 73 кв.м. (двома ділянками площами 69,4 та 3,6 кв.м) (а.с.76-107 т.2). Отже, порушення законодавства щодо землекористування встановлено. 

Доводи апеляційної скарги про те, що вступна та резолютивна частини рішення суду першої інстанції не відповідають його повному тексту спростовуються ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 21 січня 2021 року про виправлення описок (а.с.160-161 т.2). 

Так, абзац другий резолютивної частини вступної та резолютивної частини викладений у наступній редакції: «Зобов`язати Бондарця Г.М. ... усунути ОСОБА_1 … перешкоди у користуванні під`їздом загального користування до будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 шляхом знесення збудованого паркану, привівши територію загального користування у попередній стан». Повний текст рішення доповнено абзацом тридцять першим описово-мотивувальної частини наступним змістом: «Позивачем не надано доказів розташування каміння на проїзді загального користування, що не дає підстав для задоволення позову і в цій частині». Отже, розбіжностей після виправлення описок не вбачається. Так, рішенням суду першої інстанції, його вступною та резолютивною частиною, а також повним рішенням вимоги позивача задоволені частково, зобов`язано відповідача ОСОБА_2 усунути позивачу ОСОБА_1 перешкоди у користуванні під`їздом загального користування до будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 шляхом знесення збудованого паркану, привівши територію загального користування у попередній стан, а у частині щодо каміння відмовлено, оскільки суду не надано доказів розташування каміння на проїзді загального користування.

Дійсно рішенням Житомирського районного суду від 02 вересня 2020 року, яке набрало законної сили, визнаний недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЖТ-08-15 №002120, виданий ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,421 га з цільовим призначенням – для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться на території с. Нова Рудня Буківської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 26 червня 1998 року, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №3 (а.с.124-125 т.2). 

Проте, визнання державного акта на земельну ділянку недійсним не позбавило позивача права власності на домоволодіння, яке остання за заповітом прийняла у спадок після смерті матері. Позивач залишається власником домоволодіння і ця обставина є наразі незмінною. У разі набуття права на житловий будинок, будівлю або споруду відбувається перехід права на земельну ділянку. Тобто, за загальним правилом земля слідує за будинком, а не навпаки. Окрім того, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивач, як власник будинку вимушена користуватися дорогою, яка веде до її домоволодіння.

Інший довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не конкретизував розмір, місце та площу, яка повинна бути звільнена щодо під`їзду загального користування, то такий недолік може бути виправлений самим судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо непропорційності судових витрат частково задоволеним вимогам також не знаходять свого підтвердження. 

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то відповідно до положень ст.375 ЦПК України таке рішення залишається без змін. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не змінюють. Окрім того, суд першої інстанції, виходячи із засад диспозитивності цивільного судочинства, обґрунтовано не вийшов за межі заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 13 листопада 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: 

Повний текст постанови складений 28 травня 2021 року.