Ухвала
 
25 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 703/2740/20 
провадження № 7423ск21 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу обслуговуючого кооперативу «Сміла» на постанову Черкаського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до обслуговуючого кооперативу «Сміла» про усунення перешкод у користуванні власністю, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до обслуговуючого кооперативу «Сміла» про усунення перешкод у користуванні власністю. 
 
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
 
Постановою Черкаського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09 листопада 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.
Зобов`язано обслуговуючий кооператив «Сміла» усунути перешкоди у користуванні підвальними приміщеннями багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , де розміщені три електрощитові, шляхом надання ОСОБА_1 разом із спеціалістами електромонтерами безперешкодного доступу до трьох електрощитових багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 для виконання умов робочого проекту нестандартного приєднання електроустановок обслуговуючого кооперативу «Сміла» за адресою: АДРЕСА_1 , 2018-12-50-ЕП, у тому числі і заміни автоматичних вимикачів на вводі в ВРП-0,4 кВ № 1, № 2, № 3, та влаштування загального обліку електричної енергії на межі балансової належності електричних мереж. 
Вирішено питання щодо судового збору. 
 
У травні 2021 року обслуговуючий кооператив «Сміла» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Черкаського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Разом з цим, подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки, як убачається з поштового конверту, касаційну скаргу здано на пошту 30 квітня 2021 року, тобто з пропущенням строку на касаційне оскарження, встановленого статтею 390 ЦПК України.
 
У касаційній скарзі обслуговуючого кооперативу «Сміла» міститься клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням, що постанову суду апеляційної інстанції від 04 лютого 2021 року отримали 12  лютого 2021 року, ухвалу Верховного Суду від 19 квітня 2021 року отримали 27 квітня 2021 року. 
 
В той же час, Верховний Суд позбавлений можливості визнати причини пропуску строку поважними та поновити його, оскільки до касаційної скарги не долучені докази на підтвердження пропуску цього строку. Тому клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження не підлягає задоволенню. 
 
Згідно із частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнано неповажними.
 
Заявник протягом десяти днів з дня отримання ухвали про залишення касаційної скарги без руху має право звернутись до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку та наданням відповідних доказів, що стали підставою для його пропуску.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389  цього Кодексу підстави (підстав).
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 28 березня 2018 року у справі № 914/1070/15, у складі колегії суддів Касаційного цивільного від 15 березня 2018 року у справі № 300/690/16-ц (провадження № 61-2382св18), від 28 березня 2018 року у справі № 332/4891/15 (провадження № 61-2619св18), від 28 березня 2018 року у справі № 589/4556/16 (провадження № 61-876св18), від 06 червня 2018 року у справі № 372/918/16-ц (провадження № 61-18250св18) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). 
 
В той же час, дослідивши касаційну скаргу на предмет відповідності вищенаведеним вимогам процесуального закону та практики Верховного Суду, на яку вказує заявник, Верховний Суд встановив, що заявник лише узагальнено посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а практика, на яку вказає заявник, не є релевантною, оскільки стосується інших спірних правовідносин. Зазначене вказує на неналежне правове обґрунтування підстав касаційного оскарження постанови Черкаського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року. 
 
Крім того, заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема, на те, що відсутній правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 58 ЦПК України та статті 19 ЦПК України. 
 
Разом з цим, посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування вказаних норм процесуального права не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження постанови Черкаського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року. 
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Надаючи оцінку доводам касаційної скарги, з точки зору наведення у ній у відповідності до вимог статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судового рішення, та вирішуючи питання про відповідність касаційної скарги вимогам цього Кодексу, Верховним Судом встановлено, що подана обслуговуючим кооперативом «Сміла» касаційна скарга не містить належного обґрунтування підстав касаційного оскарження постанови Черкаського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року
 
У зв`язку з цим заявнику необхідно усунути вказані вище недоліки касаційної скарги та відповідно до вимог пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України надати касаційну скаргу (у новій редакції) та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.
 
Враховуючи наведене, касаційна скарга обслуговуючого кооперативу «Сміла» не відповідає зазначеним вище вимогам закону, що унеможливлює відкриття касаційного провадження. 
 
Згідно із частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу обслуговуючого кооперативу «Сміла» на постанову Черкаського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року залишити без руху.
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до 25 червня 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. 
 
Якщо заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, з наданням відповідних доказів, не буде подано особою у зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження будуть визнані неповажними, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                             Ю. В. Черняк