ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/2289/20                                        Головуючий суддя І інстанції Шрамко Л. Л.
Провадження № 33/818/313/21                                Суддя доповідач Шабельніков С.К.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
28 квітня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та представника потерпілого ОСОБА_2 – адвоката Демура І.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання потерпілого ОСОБА_2 про поновлення йому процесуального строку на апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду м. Харкова від 20 липня 2020 року стосовно ОСОБА_1 , - 

в с т а н о в и в :

Згідно цієї постанови провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно
ОСОБА_1 , 1984 року народження, громадянина України, мешканця м. Харкова, -

- за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
       На вказану судову постанову лише 07.10.2020 року потерпілим ОСОБА_2 була подана апеляційна скарга з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження цієї постанови, посилаючись на те, що в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_2 участі не приймав, повідомлень про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції не отримував, а про існування оскаржуваної постанови дізнався 15 вересня 2020 року після ознайомлення його представником з матеріалами справи.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши доводи представника потерпілого ОСОБА_2 – адвоката Демура І.Б., який підтримав клопотання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження постанови та просив задовольнити це клопотання, а також пояснення ОСОБА_1 , який заперечував проти задоволення цього клопотання, суд дійшов висновку, що клопотання потерпілого ОСОБА_2 про поновлення йому строку на апеляційне оскарження судової постанови не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративні правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст. 7 та ч.1 ст. 287 цього Кодексу протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Отже закон пов`язує строк подачі апеляційної скарги на постанову судді у справі про адміністративне правопорушення з днем, тобто датою ухвалення судового рішення.
Постанова судом першої інстанції була винесена 20 липня 2020 року.
Проте, ОСОБА_2 та його представник вказують, що ОСОБА_2 не приймав участі в судовому засіданні в суді першої інстанції, оскільки не був повідомлений про час та місце розгляду справи та не отримував копії оскаржуваного рішення.
Дослідивши матеріали справи об`єктивно вбачається, що в них відсутні будь-які відомості про те, що судом першої інстанції ОСОБА_2 повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи стосовно ОСОБА_1 .
До того ж, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції особа, яка притягалась до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 повідомив, що в судовому засіванні в суді першої інстанції ОСОБА_2 участі не приймав.
Також в матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні відомості про те, що судом першої інстанції ОСОБА_2 направлялась копія судового рішення стосовно ОСОБА_1 .
Разом з цим, в матеріалах справи міститься клопотання представника ОСОБА_2 – адвоката Демура І.Б. про ознайомлення з матеріалами справи (арк. 42), відповідно до якої останній ознайомився з матеріалами справи лише 15.09.2020 року.
Враховуючи те, що ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи стосовно ОСОБА_1 судом першої інстанції не повідомлявся, а про наявність оскаржуваної постанови йому стало відомо лише 15 вересня 2020 року, суд погоджується з доводами ОСОБА_2 про те, що строк апеляційного оскарження необхідно обчислювати саме з 15 вересня 2020 року.
Проте, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник потерпілого ОСОБА_3 повідомив, що здійснює представництво ОСОБА_2 та надає йому правову допомогу з 05.08 2019 року, про що свідчить наявність договору про надання правової допомоги від 05.08.2019 року. Також представник повідомив, що саме він допомагав ОСОБА_2 складати апеляційну скаргу та роз`яснив йому порядок подачі цієї апеляційної скарги через місцевий суд, який виніс постанову.
Отже, будучі обізнаним про порядок подачі апеляційної скарги, ОСОБА_2 28.09.2020 року всупереч вимог ст. 294 КУпАП, подав апеляційну скаргу до Харківського апеляційного суду.
Натомість, відповідно до вимог ст. 294 КУпАП апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, а тому 30 вересня 2020 року ця апеляційна скарга була повернута ОСОБА_2 , про що свідчить лист секретаря судової палати з розгляду кримінальних справ від 30.09.2020 року за № 01-13/1087/20.
Після цього, ОСОБА_2 вдруге подав апеляційну скаргу, дотримуючись вимог ст. 294 КУпАП та просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови, вважаючи причини пропуску ним строку на апеляційне оскарження – поважними.
Представник потерпілого в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції пояснив, що ОСОБА_2 помилково подав апеляційну скаргу до Харківського апеляційного суду, всупереч його консультацій. 
Проте, належить врахувати, що на протязі майже року адвокат Демура І.Б. представляв його інтереси та надавав юридичні консультації, а тому твердження про юридичну необізнаність ОСОБА_2 мають безпідставний характер.
Більш того, відповідально до положень ст. 68 Конституції України, незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.
За вищенаведених обставин апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення ОСОБА_2 пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції. 
Відповідно до ч. 3 ст. 294 КУпАП апеляційна скарга, подана після спливу встановленого строку, повертається судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також, якщо у поновленні строку відмовлено.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про поновлення йому процесуального строку на апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду м. Харкова від 20 липня 2020 року – відмовити, а апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

       Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського 
апеляційного суду                 С.К. Шабельніков