22-ц/804/1221/21 
                                                                                266/1068/14-ц 
                                               
                                                                            Єдиний унікальний номер 266/1068/14-ц
                                                                   Номер провадження 22-ц/804/1221/21

ПОСТАНОВА
І м е н е м   У к р а ї н и

14 квітня 2021 року Донецький апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                   головуючого Биліни Т.І.
                   суддів Лопатіної М.Ю., Пономарьової О.М.               
                   за участю секретаря Сидельнікової А.В.
              учасники справи:  
особа, яка подала скаргу – боржник  ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - державний виконавець Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Красюк Ольга Олександрівна, 
стягувач – ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 лютого 2021 року у складі суду Федотової В.М., по цивільній справі за скаргою на бездіяльність державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків),  -

в с т а н о в и в :
Описова частина
Короткий зміст заяви
21 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, яка була підписана його представником ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), просив визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Красюк О.О. в межах виконавчого провадження ВП №62091109, щодо не здійснення перерахунку заборгованості по аліментам на підставі заяви ОСОБА_1 від 08.07.2020 року, зобов`язати державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості по аліментам в межах виконавчого провадження ВП №62091109 з урахуванням платежів за 2015-2019роки (включно), вказаних в заявах боржника від 08.07.2020року, а також зобов`язати державного виконавця надати уточнений розрахунок заборгованості по аліментам в межах вказаного виконавчого провадження.
Скарга мотивована тим, що рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25.03.2014р. було задоволено позов ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно з усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.03.2014 р. і до досягнення дитиною повноліття. 
Після відкриття провадження 18.05.2020 року, на підставі дублікату виконавчого листа, наданого стягувачем, державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості по аліментам за період з 01.01.2015р по 01.06.2020 року та нараховано заборгованість у розмірі 29 000грн. 
Боржник вважає, що при здійсненні розрахунку державним виконавцем безпідставно не були враховані платежі за: лютий 2015року, березень 2015року, травень 2015року, липень 2016року, серпень 2016року, листопад 2016року, квітень 2017року, березень 2018року, жовтень 2018року, листопад 2018року, грудень 2018року, січень 2019року, лютий 2019року, березень 2019року, квітень 2019року, травень 2019року, червень 2019року, липень 2019року,серпень 2019року, вересень 2019, жовтень 2019року, листопад 2019року, лютий 2020року, березень 2020року, квітень 2020року, травень 2020року. 
З метою недопущення обмеження боржника конституційних прав щодо пересування,  він був змушений сплатити стягувачці зайвих 29 000 грн. 
08.07.2020року на адресу начальника Приморського ВДВС у м. Маріуполі боржник направив заяву про усунення порушених прав, шляхом зобов`язання державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості по аліментам, яка була залишена без реагування. 
Вважає, що при нарахуванні заборгованості по аліментам державним виконавцем було порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження», оскільки державний виконавець не здійснив відповідних дій щодо перерахування заборгованості по аліментам.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 лютого 2021 року в задоволенні скарги відмовлено. 
Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що 03.09.2020р. державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, підставою для закінчення виконавчого провадження було відкликання виконавчого листа на підставі рішення Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 25.03.2014 року.
Як наслідок, виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, тому, вимоги заявника, щодо здійснення перерахунку заборгованості по сплаті аліментів та зобов`язання державного виконавця надати уточнений розрахунок заборгованості в межах виконавчого провадження ВП №62091109 задоволенню не підлягають. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи
Не погодившись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просив її скасувати, та постановити нову, про задоволення його вимог.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд першої інстанції не зробив будь-яких висновків та аналізу щодо правової природи сплачених боржником коштів у розмірі 26000грн до моменту відкриття виконавчого провадження ВП №62091109, які ним сплачувалися добровільно на підставі рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 25.03.2014 року. 
Не наводячи жодних мотивів відхилення наданих боржником доказів відсутності заборгованості, суд обмежився лише посиланням на відповідь державного виконавця про те, що останнім закінчено виконавче провадження. 
По суті, суд першої інстанції прийняв позицію державного виконавця, розглядаючи скаргу, не враховував платіжні документи, в яких не зазначено призначення платежу «аліменти» та проігнорував платіжні документи про сплату аліментів за липень, серпень 2016 року, де вказано призначення «аліменти». 
Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у змісті скарги не оспорювався певний розмір заборгованості, а оскаржувалася бездіяльність державного виконавця щодо нездійснення перерахунку нарахованої заборгованості та йшлося про неправильний механізм обчислення цієї заборгованості без урахування сплачених квитанцій. 
Доводи і заперечення інших учасників справи
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити.
Представник ОСОБА_2 – ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін
ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 та державний виконавець Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Красюк О.О. в суд апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, підтвердженням чого є  заяви про розгляд справи у їх відсутність та рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. 
Зважаючи на положення ч.2 ст.372 ЦПК України  неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду  справи.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.   
Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
13 травня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до Приморського ВДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі дублікату виконавчого листа, виданого з метою виконання рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25.03.2014р.
Вказаним рішенням було задоволено її позов про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 1000грн., щомісячно, починаючи з 17.03.2014р. і до повноліття дитини. 
Оскільки ОСОБА_1 не регулярно виконував обов`язки по сплаті аліментів, просила здійснити розрахунок заборгованості за період з 01 січня 2015року по день звернення, не приймати до уваги платіжки без зазначення призначення платежу «аліменти» (а.с.47)
За наслідками розгляду звернення, державний виконавець Красюк О.О. здійснила розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, яка станом на 01.06.2020року становила 29000грн. Зазначену суму заборгованості не оскаржуючи сплатив 11.06.2020р. ОСОБА_1 
17.08.2020р. до Приморського ВДВС з Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшов лист про відкликання від виконання раніше виданий виконавчий лист на підставі рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області №266/1068/14-ц від 25.03.2014р. (а.с.64)
03.09.2020р. державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».
Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод
Відповідно до статті 448 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Згідно із частиною першою статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.
Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 ЦПК України, за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Нормою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на державного виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно ч.3 ст.7 Закону України «Про виконавче провадження» - у  разі наявності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів або заперечення її розміру боржником стягувач має право пред`явити виконавчий документ для примусового виконання.
Згідно ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.
Доводи апеляційної скарги, що державний виконавець не відреагував на заяву щодо зобов`язання державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості по аліментам та надання уточненого розрахунку заборгованості - неспроможні. З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець відреагувала на заяву представника боржника, надала письмову відповідь від 16.07.2020 року з роз`ясненням природи виникнення заборгованості та порядку звернення до суду у разі не згоди з розміром заборгованості. (а.с.59)
З матеріалів справи вбачається, що боржнику ОСОБА_1 було зроблено розрахунок заборгованості, на підставі наданих  ним квитанцій. 
Таким чином, суд вбачає, що державним виконавцем не було вчинено бездіяльність - дії державного виконавця не мали пасивного характеру, вона виконала усі дії передбачені Законом України «Про виконавче провадження».
На даний час виконавче провадження закінчено з підстав передбачених п.5 статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку зі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Як наслідок у відповідності до положень ст.40 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» - у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. 
Проте ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися до державного виконавця  з питання здійснення перерахунку заборгованості в межах відкритого виконавчого провадження, оскільки зобов`язання по сплаті аліментів тривають до повноліття дитини, народженої  ІНФОРМАЦІЯ_2 .  

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 лютого 2021 року та не стали підставою для висновків колегії суддів апеляційної інстанції про необхідність її скасування.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.
З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновків, що  суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права.
Відповідно до положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Повний текст постанови виготовлено 19 квітня 2021 року.
Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в  :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 лютого 2021 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту. 

Головуючий:        Т.І. Биліна

Судді:         М.Ю. Лопатіна

                   О.М. Пономарьова